Title: INFORMACIÓ: La vicaria (pauta de comentari)
Course: Història de l'art. Dos moments: l'art romà; Neoclassicisme, Romanticisme i Realisme (II)

Pots redactar el teu comentari a partir de la informació que tens aquí.

PINTURA REALISTA LA VICARIA (Fortuny)

1. IDENTIFICACIÓ | 1. ESTIL: REALISME
1.1. Dades generals:(nom, autor, cronologia, estil, tècnica, suport, localització, descripció) La vicaria de Marià Fortuny és un petit quadre (0,60x0,94) pintat entre els anys 1867-1870. Alguns estudiosos el classifiquen dins del realisme. Està pintat a l'oli sobre taula. Es conserva al Museu d'Art Modern de Barcelona. Representa la signatura d'un contracte matrimonial a les oficines eclesiàstiques. L'artista presta gran atenció als detalls dels vestits, la decoració de la sala i l'ambient. | 2.1. Característiques generals
A. Tema anecdòtic lluny de tota crítica social

Escena d'un passat no gaire llunyà al seu temps, del segle XVIII; els personatges van vestits d'acord amb la moda d'aquella època i es recreen ambients luxosos i aristocràtics. El to de l'obra és nostàlgic: el pintor rememora situacions, decorats i vestuaris molt del gust d'un públic, que gaudia de la recuperació d'un passat embellit per la pintura.

Dintre d'una vicaria ambientada en el segle XVIII. –potser la de San Ginés de Madrid, on Fortuny es casà amb Cecília Madrazo- se signa el contracte matrimonial. Apareixen diversos tipus socials: clergues, cortesans, toreros, que acompanyant la boda de l’autor.
B. Reduïdes dimensions de les obres sobre fusta (tableautins)
C. Pinzellada solta, preciosista

La pinzellada és solta, detallista i virtuosista, en què ressalten considerablement els elements brillants. El virtuosisme de la pinzellada es pot apreciar en la minuciositat dels luxosos vestits que llueixen els personatges, així com els detalls del ferro forjat o en la policromia de les partes.
1.2. Autor: Marià Fortuny i Marsal (1838-1870) Inicià l'aprenentatge en els ambients del moviment romàntic dels natzarens de Barcelona. És influenciat, arran de la seva estada a Roma, (copia als clàssics renaixentistes i barrocs, fins que reacciona i crea el seu propi estil). Estableix taller a Roma on va ser enviat amb una beca. La Diputació de Barcelona l’envia a Àfrica per prendre apunts sobre la guerra i recull experiències per pintar una de les seves obres més impactants: . La batalla de Tetuan Com Delacroix, descobreix la llum i el color del continent africà (viatge pel Marroc), aquesta llum i l'exotisme el van influir pel que fa a la temàtica (com a Delacroix). Un breu pas per Madrid li permet estudiar la pintura del Prado: les composicions de grup de Velázquez i Goya l'influiran en aquesta altra obra de gran envergadura; La Vicaria, que va presentar en París en 1870. El seu estil se situà dins un realisme preciosista en què el detall i les escenes costumistes van ser els elements determinants. Aquest és justament el vessant que li donà fama internacional. La seva mort -va morir molt jove i en ple èxit- li impedí iniciar el gir cap a l'impressionisme que, segons sembla, estava a punt de fer. | D. Llum homogènia La llum es reparteix homogèniament per tota la superfície del quadre amb gran intensitat des de l'esquerra.
E. Riquesa cromàtica

El color és desbordant en vitalitat i riquesa, hi predominen les tonalitats càlides (més a primer terme i ocupant una part del quadre més gran) per damunt de les fredes.
F. Composició asimètrica

- Composició asimètrica perquè hi ha una marcada concentració de personatges a la dreta. L'acció principal, la signatura del nuvial registre eclesiàstic sota l'atenta mirada del vicari i del testimoni transcorre desplaçada cap a l’esquerra del centre del quadre. A la dreta, el grup dels convidats i la núvia, mentrestant, semblen més interessats a parlar entre ells que en l'esdeveniment mateix. (Paral·lelisme amb L'enterrament d'Ornans ?). Una mica apartats apareixen una figura descamisada que demana almoina per a les ànimes del purgatori i un senyor amb el cap cobert. A la dreta de la taula i més propers a l'espectador, hi ha un grapat de personatges (alguns toreros, una maja) més humils, que semblen esperar el torn. La catifa groguenca als seus peus contrasta amb el terra més aviat marró de la resta de la sala i serveix d'element distintiu entre ambdós grups, malgrat la presència d'una de les dames en un racó de l'estora, que podria simbolitzar una certa condescendència cap als menys afortunats. A l'esquerra del quadre i desvinculat de l'acció principal, apareix el vicari que, a la seva taula, atent un senyor.
- En la composició de l'escena també són importants dos conceptes: el gran espai buit que s'estén a la part inferior de la tela, i que ajuda a potenciar la perspectiva mitjançant les línies del terra, i la col·locació de la làmpada daurada que penja del sostre i del braser, que ajuden l'artista a equilibrar visualment i pictòricament la composició.
- Línies compositives: Horitzontal, composta pel nombrós públic assistent a la cerimònia, però la verticalitat de la majoria dels assistents, del respatller de la cadira, del llum que penja del sostre i del gran quadre en un cantó de la paret trenca aquesta horitzontalitat.
1.3. Context històric: En un segle XIX sacsejat per les revolucions i pels greus trastorns derivats de la Revolució Industrial, les classes dominants van preferir una pintura que els servia d'esbarjo i de distracció, amb temes d'un passat enyorat i anecdòtic. La burgesia esdevé la principal font de mecenatge, per tant, protagonista de les obres, per la gran quantitat de retrats i de representacions en les que es reflecteixen els seus actes, cerimònies i festes | G. Habilitat tècnica Un element interessant de l'obra és la gran habilitat tècnica que mostra el pintor per captar les diferents textures dels metalls, de les sedes i de les randes, així com tots els altres elements decoratius plasmats en el quadre.
H. Dinamisme

L'obra adquireix un gran dinamisme, principalment gràcies a l'actitud de diàleg i la gestualitat dels personatges, que permet a l'espectador concebre el quadre com a diverses escenes interrelacionades.

3. INTERPRETACIÓ.
3.1. Contingut i significació La vicaria s'inspira en els tràmits burocràtics que el mateix Fortuny va haver de fer per casar-se amb Cecília Madrazo, filla del pintor Federico Madrazo . Aquest quadre es relaciona amb la tendència de certa pintura de l'època que es mostrava contrària tan a la grandiloqüència neoclàssica, com a l'exageració romàntica i, en general, a les obres de grans formats. El màxim representant d'aquest tendència pictòrica era Meissonier , que imposà la moda dels tableautins (pintures petites de caràcter amable i molt detallistes que aposten per una ambientació més pròpia de l'Antic Règim). Aquesta pintura realista preciosista contrasta molt amb la coetània, també realista però més reivindicativa socialment ( Courbet ). | 3.2. Funció La destinació d'aquesta obra costumista i amable era, en un principi, decorar la llar d'algun personatge adinerat
4. VALORACIÓ

Marià Fortuny va ser l'únic artista català que va obtenir un important reconeixement internacional en el segle XIX, si bé les característiques del seu llenguatge el fan molt diferent dels pintors realistes francesos. Ha estat considerat, en aquest sentit, una personalitat individual que, educat en el romanticisme, va conrear més tard un realisme molt personal, caracteritzat pel detallisme, i que es va decidir, en l'última etapa de la seva curta vida, per una pintura ja lliure de la servitud del detallisme, encaminada a fer una síntesi de les masses cromàtiques que componen una escena i també interessada per la captació de la llum, aspecte en què s'anticipà a l'impressionisme. Èxit fulgurant: gràcies al qual esdevingué un dels pintors més cotitzats -tant que fins i tot va ser falsificat en vida- i que li va permetre viure luxosament entre Roma i París.

L’obra de Fortuny té una importància fonamental en la pintura del segle XIX però va quedar arraconada a partir del triomf dels impressionistes.

HISTÒRIA DE L'ART – Maria Jesús Monter Domec