Title: L'oració subordinada substantiva: estructures i funcions
Course: Llengua catalana i Literatura Segon de Batxillerat

L'oració subordinada substantiva: estructures i funcions.

L´ORACIÓ SUBORDINADA SUBSTANTIVA

Les oracions subordinades substantives realitzen, dintre la proposició principal, qualsevol de les funcions pròpies d´un sintagma nominal o d´un sintagma preposicional (subjecte, atribut, complement directe, complement indirecte, complement preposicional, complement del nom, etc); per exemple:

La professora d´Història explica la lliçó S.N (C.D)

La professora d´Història explica que el 1979 s´aprovà l´Estatut O.sub. subst. funció C.D

La subordinació substantiva pot presentar diverses estructures:

que(conj.) + ORACIÓ= Em van dir que el fuster vindria dissabte.

La conjunció que no té altra funció que la d´introduir de la proposició substantiva; per tant, no realitza cap funció sintàctica.

Cal mantenir la forma que davant de les oracions substantives (Els prego que m´informin) i evitar construccions calcades del castellà com: Els prego m´informin.

No confondre la conjunció que amb el pronom relatiu o interrogatiu que introdueixen oracions substantives.

La conjunció que no pot anar mai precedida de preposició. Tampoc pot anar precedida de determinant.

(preposició +) INFINITIU= L´Helena volia sortir cada nit.

De vegades, poden anar precedides de la preposició de: Ens va pregar (de) venir al matí.

què(pronom interrogatiu) + ORACIÓ= No em preocupa què diran.

Les oracions substantives interrogatives poden ser directes (Ens van preguntar: vindreu amb cotxe?) o indirectes (No sé què diran del projecte). Les indirectes són introduïdes sempre per un pronom interrogatiu.

si (conjunció) + ORACIÓ= No sé si tinc els llibres de geologia.

Les oracions substantives introduïdes per la conjunció si són interrogatives indirectes totals, a diferència de les interrogatives indirectes esmentades anteriorment, que són parcials.

Les interrogatives amb si comporten la idea de dubte: El professor ha preguntat si ho sabíem.

ORACIÓ SUBSTANTIVADA:

Aquesta mena d´oracions substantives de relatiu o substantivades provenen de les oracions adjectives que han sofert la pèrdua d´un antecedent genèric (persones, coses, etc) i és per aquest motiu que funcionen com a nucli del sintagma elidit.

Les que fan referència al lloc (introduïdes per on: On abans hi havia una fàbrica, ara hi ha un hort), s´han de classificar com a oracions adverbials de lloc.

(prep.) + QUI

det/art + QUI

(prep. +) tot/tothom...+ QUI

Referència a persones

(prep. +) això/allò/el...+ QUE

(prep. +) tot...+ QUE

Referència a coses

Exemples:

Qui menja sopes se les pensa totes.

Has de dir la veritat a qui te la demani.

Aquell qui desitgi anar de viatge...

Els qui vulguin anar d´excursió...

A la fira regalen obsequis a tots els qui en demanen.

Tothom qui en demani tindrà un obsequi.

Tots aquells /els qui en demanin tindran un obsequi.

El que diu és molt agosarat.

Allò que va escriure el periodista no és del tot cert.

Això que dius a la carta no m´ho crec.

De tot allò que vas dir, no m´ho crec.

Amb el que dius no n´hi ha prou.

FUNCIONS:

Les oracions subordinades substantives poden exercir les següents funcions sintàctiques a l´oració principal:

Subjecte:

Encapçalades per que: Em preocupa molt que no vinguis.

Davant de que no es pot anteposar l´article el (a diferència del castellà); ara bé, sí que hi podem anteposar l´expressió el fet...: Em preocupa el fet que no vinguis.

Encapçalades per l´infinitiu: No m´agrada (de) treballar al torn de nit. Aquí també es pot anteposar l´expressió el fet de a l´infinitiu: No m´agrada el fet de treballar...

Altres possibilitats: No m´importa què diran/ No m´importa si vindran/ M´agrada com escrius.

C. Directe:

Les substantives en funció de C.D. compten amb les estructures bàsiques, és a dir, les d´infinitiu i les introduïdes per la conjunció que. També poden ser introduïdes per si, què, qui, com o estil directe.

Em va explicar que no vol jugar.

Els cosins volen pujar a les golfes.

Li vaig preguntar si havia trobat la clau.

Els alumnes sabien què preguntar.

Et demano qui pujarà.

Demaneu-li com ha pujat.

Em va preguntar: vols un xiclet?

C. Indirecte:

Aquesta funció només pòt ser assumida per l´oració substantiva de relatiu o substantivada:

Doneu els discos als qui vinguin a la festa.

Guardem xampany per als qui arribin tard.

C. Atributiu:

Quan a l´oració principal apareix un verb copulatiu o pseudocopulatiu:

Un cotxe és el que desitjo comprar-me.

C. Preposicional:

Depenen de la preposició que regeix el verb; ara bé, davant de la conjunció que, les preposicions a, de en i amb cauen:

S´han acostumant a estudiar molt poc.

Acostumeu-lo que prengui vitamines.

C. del nom, de l´adjectiu, de l´adverbi:

L´oració substantiva pot complementar un nom, un adjectiu o un adverbi:

El ministre té la certesa de ser mal interpretat. (N)

És incapaç de recordar la data. (Adj.)

Estàvem lluny de trobar l´antídot. (Adv)