Title: Els precedents del jazz
Course: Música 3r d'ESO

Índex

Has de llegir atenctament la informació de cada apartat abans de respondre les preguntes.
Moltes preguntes tenen relació amb una audició. Escolta-la sencera i amb atentció abans de respondre.
Un cop comencis la lliçó no la deixis a mitges. Has d'acabar-la.

Els antecedents de la música afroamericana

A partir del segle XVIII es començà a traslladar a la força un important nombre d’habitants de l’Àfrica cap a les colònies del Nou Món per esclavitzar-los. Les tècniques emprades van ser molt brutals i traumàtiques: Separació habitual de membres de la mateixa tribu i família, tracte inhumà, basat en el fuet (com animals), prohibició de posseir objectes personals (instruments musicals, per exemple) o d’utilitzar el seu idioma, per expressar-se.
La zona de l’Àfrica que va patir més l’esclavitud va ser la conca occidental més pròxima a l’Amèrica del Nord, situada entre el Senegal i el Congo. La música d’aquesta zona es caracteritza per uns elements que més endavant trobarem en el jazz:

Preponderància del ritme sincopat i amb contratemps.
Presència constant de la percussió i la veu humana amb una
varietat important d’instruments membranòfons i idiòfons.
Ús de polirritmes.
Tècniques vocals molt diferents a les nostres.
Música vital: religiosa, cerimonial, de festa, de ball.
Com a màxim, polifonia, però no harmonia.
Presència d’escales menors i modes (sobretot, escala dòrica).
Recursos habituals de diàleg entre bruixot i poble.
Recursos habituals de repetició (obstinats) per tal de buscar moments d’èxtasi físic.
Música col·lectiva, és a dir, sense presència de públic passiu.
Absència de codi escrit.

És important entendre que la música és el que va unir individus separats que en molts casos no es podien comunicar verbalment (dialectes diferents, llengües diferents...). Tot i que les formes musicals fossin diferents entre una tribu i una altra, tots els elements esmentats eren comuns i entre ells el més important era el ritme. Segurament, el poble negre va necessitar la música per sobreviure psicològicament i, potser encara més important, per comunicar-se, amb l’element afegit que no tenien instruments musicals per interpretar-la. És potser aquest últim element el que ens dóna una grandíssima pista a l’hora d’entendre les essències del jazz com a música corporal.

Quin dels elements de la música és la característica més important de la música afroamericana i serà l'essència del jazz?

- L'harmonia amb l'ús de polifonies complexes.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- El ritme, amb l'ús de síncopes, contratemps, obstinats i poliritmes.
Feedback: Molt bé!
- La melodia, basada en escales menors.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- La tímbrica, amb l'ús de la veus i d'instruments idiòfons i membranòfons molt variats.
Feedback: Torna-ho a intentar.

Els antecedents musicals del jazz

El poble negre era sotmès a un treball duríssim. Els amos blancs els van imposar una religió diferent a la seva (en general, el cristianisme en les formes protestants i/o evangèliques). Les condicions inhumanes d’esclavitud van fer que els esclaus establissin llaços de solidaritat entre ells. La música vi el ball van ser un important llaç d'unió i una escapatòria per canalitzar-ho gairebé tot: sentiments, lleure o religió.

Els elements musicals d'arrel africana, sobretot el ritme, l'estructura de pregunta-resposta i les escales pentàfones es van barrejar amb la música religiosa que escoltaven els esclaus a les esglèsies. Aquesta barreja va donar com a resultat els work songs, els espirituals negres i els gospels.
Un cop abolida l'esclavitud, a partir dels work songs, de la música de ball d'arrel africana i de la influència de la música clàssica europea (sobretot a nivell harmònic) sorgirà l'estil pianístic conegut amb el nom de ragtime.
El blues es forma sota la influència dels work songs i dels espirituals negres.
Totes aquestes formes musicals sorgides al llarg del segle XIX donaran lloc al naixement del jazz en el segle següent.

Marca la/les resposta/es correcta/es:

- La música religiosa nordamericana i la música clàssica europea influiran en els estils musicals que precedeixen el jazz.
Feedback: Torna a intentar-ho.
- La música i el ball seran elements de solidaritat entre els esclaus.
Feedback: Torna a intentar-ho.
- El jazz neix a principis del segle XX.
Feedback: Torna a intentar-ho.
- Les 3 respostes són correctes
Feedback: Molt bé!

"Work songs"

Són cançons de treball que uneixen la influència de la música religiosa de la litúrgia catòlica i el ritme d'arrel africana. Es fan improvisacions i variacions de tonades conegudes. Tenen com a característiques les melodies senzilles i pentatòniques, el patró de pregunta (solista) i resposta (cor) el ritme sincopat procedent d'Àfrica amb un accent molt marcat que ajuda a portar el ritme del treball.
Aquestes cançons influiran en els espirituals negres i el blues contribuint a la formació del jazz.
Les work songs despareixen amb l'abolició de l'esclavitud però es mantenen en les presons del sud dels EUA durant molt de temps i ens ajuden a fer-nos una idea de com eren els cants dels esclaus de les plantacions.

Work song en una presó de Texas (1966)

Després de llegir el text i d'escoltar la work song senyala la resposta correcta:

- A la cançó se senten veus i instruments.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- A la cançó s'utilitza el recurs de pregunta-resposta i el ritme és marcat i sincopat.
Feedback: Molt bé!
- La cançó té un ritme marcat i sincopat i la melodia és variada.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- La cancó té un ritme marcat i quadrat amb una melodia repetitiva.
Feedback: Torna-ho a intentar

Els espirituals negres

Les referències més antigues d'aquest tipus de cançons entre els esclaus negres daten aproximadament de 1825-1850.
És el resultat de la fusió de cançons religioses i folklòriques i de la pràctica del cant antifonal (pregunta del solista i resposta del cor).
Partint de melodies conegudes i de versos (que sol cantar el solista), així com de tornades i d'afegitons, com al·leluia o amen (que entona el públic), es pràctica la improvisació. Generalment, els tenors canten la melodia mentre les dones i els baixos fan ornamentacions per sobre o per sota.
S'utilitzen melodies pentatòniques, una exuberant ornamentació melòdica, patrons de pregunta i resposta i es canta amb l'acompanyament de cops de mans cops de taló i espetecs, creant polirítmies propis del continent africà. Fins després de la Guerra Civil nord-americana es canten sense harmonia ni acompanyament d'instruments.
A finals del S XIX els espirituals van ser desplaçats per les cançons de gospel.

L'espiritual negre que escoltaràs és una versió interpretada per uns treballdors del camp el 1929, per aquesta raó està acompanyada d'un banjo. El més habitual en el S.XIX seria escoltar-la a capella.

Mary don't you weep (1929)

- Cant antifonal (pregunta - solista / resposta- cor)
Feedback: Molt bé!
- Ornamentació melòdica exhuberant.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- Ús de polirrítmies corporals.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- Afegitons improvisats amb paraules com "al·leluia" o "amen".
Feedback: Torna-ho a intentar.

"Gospel"

La paraula gospel prové de God Spell que vol dir paraula de Déu, és a dir Evangeli). El gospel sorgeix a finals del SXIX i substituïrà els espirituals negres. L'època de màxim esplendor del gospel està entre els anys 30 i 60. És una simbiosi dels càntics religiosos i de les melodies i harmonies de la música popular transformats per la tradició africana de la comunitat negra que es canta en les esglèsies de la comunitat afroamericana. Apareix el cor especilaitzat i la veu del baix sovint repeteix en eco les altres veus. El cant que va acompanyat de piano o orgue i de cops de mans, serà reforçat amb panderetes i guitarres elèctriques. A partir dels anys 40 els temes tracten de la conversió, de la salvació i del consol.

Mahalia Jackson (1911/1972)

Mahalia Jackson, una de les cantants de gospel més importants, nasqué a New Orleans, procedent d'una família molt pobre i intensament religiosa. Els seu pare es guanyava la vida fent d'obrer i de barber i els diumenges feia de predicador.
Mahalia considerava que el blues i el jazz eren música de pecat, encara que admirava la cantant de blues Bessie Smith que era el seu model vocal de joveneta.
El 1937 grava el seu primer disc i 10 anys més tard li arriba l'hora de la fama amb Move on up a little higher. És una de les cantants de gospel més importants.

Nobody knows the trouble I've seen

És correcte la següent anàlisi de la cancó?

Tempo: Hi ha una intro i una coda amb el tempo més lents i el cos de la cançó té un tempo mitjà.
Ritme: Accent binari. Ritme amb swing; sincopat i amb contratemps.
Melodia: Amb improvisacions i ornamentacions vocals.
Tímbrica: Veu solista femenina amb tessitura àmplia i acompanyament de cor masculí. Conjunt instrumental format per orgue, piano, guitarres i bateria.
Textura: Melodia acompanyada.

- Sí
Feedback: Molt bé!
- No
Feedback: Torna a escoltar la cançó sencera

"Ragtime"

La paraula ragtime ve de ragged time que vol dir temps trencat, estripat. Les seves arrels es remunten a les work songs i al cake-walk (ball afroamericà del S XIX) i s'interpreta amb banjo. El seu ritme sincopat i festiu es barreja amb l'estil pianístic europeu del S. XIX (Chopin i sobretot Liszt), la marxa, la polca, les formes clàssiques com la del trio del minuet o les dels valsos de J. Strauss, les harmonies clàssiques...
El desenvolupament del ragtime es va produir gràcies a la formació de bandes d'intèrprets professionals itinerants que actuaven tant en locals de zones rurals com en salons de ciutats. Es començaven a trobar afroamericans de classe mitjana que poden tenir accés a un piano i que podien escoltar estudiar música clàssica. Els compositors de ragtime van reproduir les seves obres en rotllos de pianola i es van poder difondre ràpidament per tot arreu. convertint-se en un fenomen de moda. Es porta el ragtime a Hollywood i a Broadway i apareixerà a les comèdies musicals, les revistes de varietats i el cinema, convertint-se en sinònim de la música popular d'EUA. Quasi tots els pianistes de jazz dels principis del S XX provenen del ragtime i fins i tot alguns pianistes de boogie-woogie van usar temes o elements del rag.
És música per piano, composta sense elements d'improvisació. El seu compàs normalment és 2/4 amb una melodia sincopada i un baix quadrat i repetitiu que acostuma a ser amb octaves. L'harmonia és clàssica amb acords tríades.

Scott Joplin(1968/1917)

Nascut en una família amb afeccions musicals. Va aprendre piano i va descobrir els clàssics del piano romàntic.
Més endavant, va perfeccionar els seus estudis i va dirigir una orquestra de ball. Aviat es vas feccionar al rag i es va s'associar amb un venedor de pianoles. La primera peça que van publicar, Maple leaf rag, va ser un gran èxit de vendes

Maple leaf rag

El ragtime és un estil pianístic que és el resultat de diferents influències. Les work songs i el cake-walk intervenen en la formació del rag. Quin altre estil serà important en la formació d'aquesta nova música: el gospel, la música clàssica europea o les comèdies musicals de Broadway?

Recorda que al començament d'una resposta, la primera lletra va amb majúscula.

- La música clàssica europea.
Feedback: Molt bé!
- Le comèdies musicals de Broadway.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- El gospel.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- La música clàssica europea
Feedback: Molt bé!

El " blues"

La paraula blues es refereix a un sentiment de tristesa, de malenconia; To get the blues, vol dir estar trist, deprimit... També és una forma musical que sorgeix a finals del S. XIX i que deriva de les work songs i dels espirituals. Són cançons estròfiques amb tres versos rimats: en el primer vers es fa una afirmació que se sol repetir en el segon, i en el tercer vers es treu una conclusió de la situació plantejada. L'estructura més característica és la de 12 compassos de 4/4 per estrofa. Així, a cada vers li corresponen 4 compassos, encara que normalment el quart queda sense text i serveix per a fer un break (petita improvisació instrumental) i per pensar la següent lletra, ja que el text sovint s'improvisava.

La roda d'acords també segueix una estructura fixa:

 | I | I | I | I
 | 1 | 2 | 3 | 4
 | IV | IV | I | I
 | 5 | 6 | 7 | 8
 | V | V | IV | V/I
 | 9 | 10 | 11 | 12

En els textos es parla dels problemes quotidians de la gent, provocats, moltes vegades, pels condicionament socials en què vivien. Cal tenir en compte, que en els seus inicis el blues va ser la música del proletariat negre. Els primers bluesmen eren anomenats ramblers (negres rodamons) i anaven per pobles o ciutats cantant els seus blues.
El blues és un dels ingredients del jazz i també del rock (a través del rhythm and blues). Encara actualment hi ha músics de blues com B.B. King o músics de rock molt influenciats pel blues, com Eric Clapton.

Bessie Smith(1894-1937)

Coneguda com "L'emperadriu del blues", ha influït totes les cantants posteriors entre les que destaquen Ella Fitgerald i Billie Holiday.
Comença a cantar als 18 anys amb un grup itinerant, aviat fa gires amb la seva pròpia orquestra i el 1923 enregistra el primer disc, Down Hearted blues, gran èxit de vendes. Fins el 1930 passa una època daurada, però amb la Gran Depressió comença la seva decadència, agreujada per crisis personals i per un alcoholisme crònic. Mor en un accident de cotxe el 1937.
Amb la seva veu aspra i rogallosa de timbre profund i colpidor, canta cançons realistes en un estil trencat, esborronador i rabiós, de vegades irònic i, sovint, impregnat de feminisme.

Robert Johnson: Sweet Home Chicago

La versió que has escoltat del blues Sweet Home Chicago:

- c) Té petites improvisacions instrumentals ("breaks")
Feedback: Molt bé!
- a)Té un solo de guitarra.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- b)Té un solo d'harmònica.
Feedback: Torna-ho a intentar.
- d) Les respostes a) i c) són correctes.
Feedback: Torna-ho a intentar.

I per acabar...

Has de relacionar les següents definicions amb els estils treballats anteriorment amb les seves definicions :

- Molt bé!
- Torna-ho a mirar
- Espirituals negres i Gospel
Feedback: Cants religiosos de la comunitat afroamericana. Segueixen l'estructura antifonal i presenten melodies ornamentades amb improvisacions del cantant solista.
- Blues
Feedback: Estil que deriva de les "work songs" i dels espirituals. Música vocal amb una estructra de 12 compassos, tres versos rimats, amb lletres sinceres i directes, "breaks" improvisats i una roda d'acords fixa basada ens els graus I-IV i V.
- Work song
Feedback: Cants col·lectius 'amb un ritme marcat,basats en la pregunta-resposta, amb melodies senzilles, pentatòniques i sincopades.
- Ragtime
Feedback: Estil pianístic amb melodies ràpides síncopades i un acompanyament regular; amb influències de la música clàssica europea.