Title: Default for Litcat1bat
Course: Literatura catalana assignatura comuna 1r de Batxillerat

Q: [Image]

Després venia el grup dels [...], armadors, [...] de nau i drapers, que juntament amb els notaris, especiers i mestres dels oficis dedicats a vestits de luxe, integraven la mà [...] posseïdora de gran [...].
A: mercaders; patrons; mitjana; riquesa

Q: [Image]

La feudalització es dóna a començaments del segle XI. Els funcionaris comtals que al segle X eren funcionaris [...] i s'anomenaven [...], s'autotitularen senyors privats a mitjan segle XI i convertiren els antics districtes, els [...], en senyorius privats. En aquestes condicions, molts [...] caigueren sota la seva [...].
A: públics; vicaris; castells; pagesos; opressió

Q: [Image]

[Image]

Entre cases comtals i [...], al segle XI no hi havia a Catalunya més de quinze o setze [...], així que cap a aquesta època (1060) el gruix de l'[...] noblesa era format pels seus vassalls, descendents de la noblesa [...] del segle [...], que constituïen un [...] de famílies. La seva riquesa es basava en la possessió de [...], entre 2 i 15, i gaudia d'un nivell de vida molt elevat, gairebé [...].
A: vescomtals; llinatges; alta; vicarial; X; centenar; castells; luxós

Q: [Image]

També a mitjan segle XI, per la necessitat de mà d'obra guerrera [...], la noblesa s'amplià amb dues capes més, castlans i guerrers que constituïen la petita o [...] noblesa, encarregada d'exercir el poder jurisdiccional sobre la [...] en el marc dels [...]. Els castlans manven la guarnició d'un [...] i eren triats entre els guerrers professionals que en nombre d'entre 5 i 10 constituïen aquesta guarnició. Aquests guerrers tenien una fortuna modesta d'entre 2 i 15 [...], a més de l'equipatge militar: espases, [...] de muntar, [...], etc.
A: especialitzada; baixa; pagesia; castells; castell; masos; selles; cavalls

Q: [Image]

[Image]

Durant molts segles, només els eclesiàstics van disposar de la [...] necessària per cultivar la literatura. Benet de Núrsia es va convertir el 529 en salvador de la [...] llatina, recomanant als [...] (els benedictins), juntament amb els treballs físics, la dedicació a la cultura antiga i la [...] d'obres literàries.
A: formació; cultura; monjos; còpia

Q: [Image]

Les llengües romàniques, parlades des de molts segles abans, no van desenvolupar l'ús escrit fins al segle XII, moment d'inici de les literatures escrites europees. Durant tot el segle XII s'observa l'atracció dels clergues a les cases nobiliàries, que fins i tot experimenten transformacions [...] per allotjar els [...] d'escriptura, fins llavors privilegi dels monestirs. Cal tenir en compte que durant aquesta època la lectura era un acte públic i els textos es transmetien a través de la veu. Per tant, en la literatura d'aquesta època és important la relació entre oralitat i escriptura, amb gèneres com l'èpica, la poesia trobadoresca i el roman cortès
A: arquitectòniques; materials

Q: [Image]

Naix a mitjan segle [...] a les terres del nord de França.a causa de la necessitat de produir obres escrites en la llengua habitual dels [...] (roman vol dir obra escrita en romanç). Molts dels qui sabien escriure abandonaren els [...] per integrar-se a la vida cortesana..
A: XII; laics; monestirs

Q: [Image]

El roman [...] a l'ombra de la genealogia dels llinatges dominants va evolucionar adoptant la [...]. La preponderància de l'element amorós sobre el guerrer pot ser deguda a la [...] del públic femení i al protagonisme que la temàtica de l'amor cortès li donava.
A: nascut; ficció; influència

Q: [Image]

El món artúric prové d'un falsejament d'un monjo [...] que va [...] en un relat històric cap al 1130 la llegenda d'un rei [...] que el segle [...] hauria defensat el [...] contra els saxons [...].
A: britànic; intercalar; celta; VI; cristianisme; infidels

Q: [Image]

Uns vint anys més tard un altre [...] francès va traduir aquest relat a la seva llengua remuntant l'origen d'[...] a l'època [...] com a [...] del seu sobirà.
A: clergue; Artús; romana; propaganda

Q: [Image]

[Image]

Unes dues mil cinc-centes poesies escrites entre els segles XII i XIII constitueixen el conjunt de la lírica trobadoresca que al llarg de territoris com el sud de França, Catalunya i el nord d'[...] tenen en comú una varietat particular de la llengua occitana, el concepte de l'amor cortès com un dels temes principals i una forma de versificar amb recompte sil·làbic i rima consonant.
A: Itàlia

Q: [Image]

[Image]

La procedència social dels [...] és diversa, des de grans [...] fins a trobadors d'origen [...] passant per eclesiàstics i burgesos. En general els [...] tenien una preparació millor que els nobles i els [...] millor que els plebeus
A: trobadors; senyors; humil; clergues-trobadors; nobles

Q: [Image]

De tota manera, hi ha normalment una diferència d'[...] social entre els trobadors que componien les obres i els [...] que les interpretaven.
A: estament; joglars

Q: [Image]

[Image]

Hi havia joglars que eren prestidigitadors, que ensinistraven o imitaven animals o que tocaven [...] com tambors, arpes, gaites o cascavells. Hi havia un altre tipus de joglar més [...]que es dedicava a tocar instruments com llaüts o lires i cantaven vides de sants o pemes [...] per les places i carrers. Els trobadors buscaven els millors entre aquest darrer grup i els ensenyaven les seves composicions durant l'hivern perquè durant l'estiu i la primavera els seus joblars viatgessin de cort en cort buscant la generositat dels [...] a canvi del seu art.
A: instruments; respectat; èpics; nobles

Q: [Image]

[Image]

Des del 1100 al 1200 aproximadament tindrem els trobadors occitans més representatius, a partir d'aquest moment entra en decadència en el seu territori d'origen i pren importància en terres [...] i al nord d'[...] mentre que es difon per la península ibèrica la lírica [...] que n'és una derivació.
A: catalanes; Itàlia; galaico-portuguesa

Q: [Image]

[Image]

El segle XIII es forma l'alta [...], els ciutadans. L'origen de la seva fortuna era el [...] terrestre i especialment el [...]. Els ciutadans serviren lleialment la corona en l'administració o com a ambaixadors, i acompanyaren el [...] en les campanyes militars, ben armats en l'exèrcit de terra o en el comandament de la [...].
A: burgesia; comerç; marítim; monarca; flota

Q: [Image]

2. El relat de Calogrenant
Em va succeir fa més de set anys, quan, tot sol com un camperol, anava a la recerca d'[...], [...] de cap a
peus, com ha d' anar tot cavaller que s' estime com a tal. Avançava per un camí que travessava un atapeït [...]. Hi
havia nombroses sendes traïdores plenes d'esbarzers i de punxes. En vaig seguir una. Hi vaig estar cavalcant durant
quasi tot el [...] i, a la fi, vaig eixir del bosc conegut amb el nom de [...]. Tot seguit, em vaig endinsar en una landa i hi vaig albirar un casalot a una distancia no superior a mitja llegua gallesa. Vaig observar la muralla i el [...] llarg i profund que l'envoltava. Sobre el [...] de la fortalesa, vaig distingir el senyor d'aquell lloc, que duia a la mà un [...] perdiguer.
"Seven years ago I was riding all alone, fully armed as a knight ought to be, and looking for adventure, when I came upon a path leading through a thick forest. The path was full of brambles and thorns and very hard to follow, but all day long I drove my horse on till at last I came out of the [Image] Forest of Broceliande into an open field and saw in the distance a wooden tower. As I drew nearer I could see the walls and the moat of a castle and on its bridge the lord coming out to meet me with a falcon on his wrist.
A: aventures; armat; bosc; dia; Broceliande; fossat; pont; falcó

Q: [Image]

Encara ni l'havia saludat que ell ja m'estava subjectant l'esperó. Vaig descavalcar perque necessitava un allotjament. Més de set vegades seguides va beneir el camí que m'havia conduït fins a la seua casa. Travessàrem el pont i la porta i vam passar al [...], enmig del qual hi havia un gran disc de [...]. Llavors aquell varvassor, a qui Déu concedesca glòria i honors per l'hospitalitat que em va oferir aquella nit, donà tres colps al disc amb un [...] que penjavad'un pal. | He welcomed me and asked me to be his guest for the night, for he said that it had been many years since he had seen a knight looking for adventure. He led me into the courtyard where he beat three times with a hammer on a small copper gong.
A: pati; coure; martell

Q: [Image]

[Image]

[Image]

A principis del segle XIII existia un règim [...] rudimentari sota l'autoritat del veguer a les ciutats i del [...] a les viles. L'etapa següent afectà un major nombre de [...] i es pot relacionar amb el desenvolupament del [...], activitat essencial en el progrés [...]. El rei Jaume I afavorí les ciutats, protegint les poblacions i creant-ne de noves amb intenció de consolidar les [...] i també d'assegurar les comarques interiors enfront dels [...] feudals. Aquest impuls municipal no afectà solament les poblacions del domini reial, sinó també les dels senyors [...] i [...], que imitaren de grat o per força l'acció del rei.
A: municipal; batlle; poblacions; comerç; urbà; fronteres; senyors; eclesiàstics; laics

Q: [Image]

La majoria de la població urbana, la mà [...], formava pròpiament el sector productiu integrat pels [...]. Durant aquest segle van créixer en nombre per l'atracció, exercida sobre els [...], de les possibilitats de [...] i treball ofertes per les ciutats en ple desenvolupament.
A: menor; menestrals; pagesos; llibertat

Q: predicació

L'Església, als darrers anys del segle XII, va començar a prestar una atenció creixent a la predicació als laics; en part, com a resposta a diverses heretgies que s'estenien i triomfaven i, en part, com a resposta a un desig dels laics de sentir sermons, un desig que, en ell mateix, havia contribuït certament al naixement de les heretgies. Històricament, el sermó havia estat utilitzat pels predicadors missioners en el procés de conversió. Un cop l'Europa occidental ja s'havia convertit al cristianisme, el sermó -excepte en alguna circumstància excepcional, com en la predicació de les croades- va quedar reclòs en els monestirs, on l'homilia monàstica era el mitjà principal de l'abat per a la instrucció de la seva comunitat. De tots els sacerdots dedicats a la cura d'ànimes, només els bisbes tenien l'obligació de predicar i, encara, només un cop per setmana. I fins i tot aquesta obligació tan mínima va ser sovint negligida.

Sabem poc de la predicació popular, externa als monestirs, de final del segle XII i començament del XIII, tant l'ortodoxa com l'heterodoxa. Entre els predicadors ortodoxos, hi havia els monjos cistercencs, els primers a experimentar la necessitat de formar predicadors i de compondre sermons, ja que ells van ser els primers encarregats pel papat de combatre l'heretgia allí on creixia, al sud de França i arreu.

Els nous ordes mendicants contribueixen notablement a l'extensió i a la consolidació de la pràctica de la predicació moderna al poble. El 1213, Domingo de Guzmán instaura l'Orde dels Predicadors, els dominicans, el nom del qual ja assenyala clarament quina és la seva finalitat essencial. Coetàniament, Francesc d'Assís fundava l'Orde dels Frares Menors, els menors o franciscans; l'anècdota de Francesc predicant als ocells indica fins a quin punt el sant creia bàsic l'ensenyament a través de la paraula.

Extret de: M.A. Rouse; R.H. Rouse (1991). Authentic Witnesses: Approaches to Medieval Texts and Manuscripts (pàg. 246-8). Notre Dame, Indiana: University of Notre Dame Press.

Disponible en línia a http://materials.cv.uoc.edu/continguts/PID_00158294/web/nwin/glossari/defs/defs89.html
L'Església, als darrers anys del segle XII va començar a prestar una atenció creixent a la predicació als [...], com a resposta a un desig de sentir [...]. Excepte en alguna circumstància excepcional com la predicació de les [...], la predicació havia quedat reclosa en els monestirs on l'homilia [...] era el mitjà principal de l'[...] per a la instrucció de la seva comunitat.

Els monjos cistercencs (els benedictins) van ser els primers a experimentar la necessitat de formar [...] i de compondre [...]. El trasllat del sermó des del [...] a la parròquia comporta algunes transformacions. Als segles XIII i XIV, l'antic sermó d'interpretació frase per frase de l'escriptura va ser substituít pel sermó [...] amb una estructura [...].

Els nous ordes [...] contribueixen notablement a la consolidació del [...] modern. El 1213 Domingo de Guzmán instaura l'Orde dels Predicadors, els [...], el nom dels quals assenyala la seva finalitat essencial, al temps que Francesc d'Assís fundava l'Orde dels Frares Menors o [...].
A: laics; sermons; croades; monàstica; abat; predicadors; sermons; claustre; modern; lògica; mendicants; sermó; dominicans; franciscans

Q: escolàstica

Mètode per excel·lència d'organització del saber a l'edat mitjana. Determina fins al detall els procediments escolars. Es fonamenta en el domini de les arts del trivi, especialment de la gramàtica llatina (d'un vocabulari precís que és un utillatge imprescindible) i de la dialèctica (ciència del recte raonament). La base de l'ensenyament és la lectio ("lectura"), l'exposició en profunditat dels textos; especialment, de la Bíblia i de les altres autoritats. Del comentari en ve la discussió (disputatio): es posa en qüestió el text, es raona a partir de l'autoritat, per arribar a una conclusió que el mestre determina (determinatio); naturalment l'autoritat no es contradiu, sinó que es matisa.

L'escolàstica va potenciar la cultura escrita fins a límits insospitats; aquestes són algunes de les innovacions que incorporà: generalització de la lletra cursiva individualitzada i de la lectura silenciosa, utilització del paper per a l'esborrany, producció massiva de llibres de referència, extensió de l'ús de la ploma d'oca en comptes de la canya, etc.

Al mateix temps, va desenvolupar tècniques indispensables per al bon control i gestió d'un volum molt gran d'informació escrita: els índexs, les concordances bíbliques, les compilacions de tota mena (històriques, legals, morals, naturals, de sermons, d'exemples, etc.), els florilegis d'autoritats, etc.

Disponible en línia a http://materials.cv.uoc.edu/continguts/PID_00158294/web/nwin/glossari/defs/defs110.html
L'[...] és el mètode d'organització del saber a l'edat mitjana. L'ensenyament universitari i gran part de la cultura escrita medieval es fonamentava en els textos dels [...], és a dir, d'aquells que tenien [...] per a la transmissió de la [...]. L'escolàstica va potenciar la cultura [...] fins a límits insospitats amb la generalització de a lectura [...], la utilització del [...] per a l'esborrany, l'ús de la [...] d'oca en lloc de la canya, etc.
A: escolàstica; autors; autoritat; veritat; escrita; silenciosa; paper; ploma

Q: compilatio

Els segles XIII i XIV es caracteritzen pel desenvolupament de diverses menes d'activitat acadèmica escrita. Una aproximació més enraonada als originalia (els textos complets dels antics autors) va afavorir l'emergència d'una sèrie d'eines de recerca pensades per facilitar la localització d'informació. Es van produir tabulae, capitulationes, correctoria i concordantiae molt elaborades. I sobretot, els intel·lectuals volien perfeccionar l'organització dels textos dels seus auctores.

El desig de fer més fàcilment accessible el material dels autors va desenvolupar el gènere de la compilatio. Les compilacions, amb diversos mètodes de subdivisió i d'organització del material i amb sistemes sofisticats de remissions, permeten l'accés a d'obres importants a través d'extractes d'una manera còmoda i ja preparada. La compilatio no era nova: la novetat estava en el grau de sofisticació i de refinament que va atènyer el gènere a la tardor de l'edat mitjana. En llegir el pròleg a una de les grans compilacions (com l'Speculum maius de Vicenç de Beauvais, el De proprietatibus rerum de Bartomeu l'Anglès o el Communiloquium de Joan de Gal·les), hom s'adona de fins a quin punt l'escriptor és conscient, alhora, de l'especial activitat escrita que desenvolupa i de la seva tasca distintiva com a compilator.

Es considerava auctor aquell que produïa escrits amb auctoritas (autoritat), i tenia una responsabilitat total en allò que havia escrit; en canvi, el compilator refusava categòricament qualsevol responsabilitat ja que s'havia limitat a reproduir (el verb usual és recitare) les seves fonts, les obres dels auctores.

Extret de: A. Minnis (1979). "Late-Medieval Discussions of Compilatio and the Role of the Compilator". Beiträge zur Geschichte der Deustchen Sprache und Literatur (núm. 101, pàg. 385-87).

Disponible en línia a http://materials.cv.uoc.edu/continguts/PID_00158294/web/nwin/glossari/defs/defs31.html
El desig de fer més fàcilment [...] el material dels [...] va desenvolupar el gènere de la compilatio. Les [...], amb diversos mètodes de subdivisió i d'organització del material i amb sistemes sofisticats de remissions, permeten l'[...] a d'obres importants a través d'extractes d'una manera [...] i ja preparada.
autoritat L'ensenyament universitari, i gran part de la cultura escrita medieval, es fonamentava en els textos dels autors (auctores), és a dir, d'aquells que tenien autoritat (auctoritas) per a la transmissió de la veritat. Ensenyar i aprendre consistia en l'exposició i el coneixement de les autoritats. Es tractava d'una nòmina més o menys establerta i tancada d'autors diversos en disciplines diverses, des de l'Antiguitat clàssica i els Pares de l'Església fins als universitaris del segle XIII. El seu ús per a resoldre les qüestions que es plantegessin en cada disciplina era indefugible. Aquests procediments tendien a menysprear l'originalitat. El treball dels intel·lectuals, en general, consistia a compaginar les autoritats i a resoldre les qüestions que la lectura d'aquestes suscitava; tanmateix, l'explicació dels autors portava també al plantejament de problemes nous. Disponible en línia a http://materials.cv.uoc.edu/continguts/PID_00158294/web/nwin/glossari/defs/defs13.html | Es considerava auctor ([...]) aquell que produïa escrits amb auctoritas ([...]), i tenia una responsabilitat total en allò que havia escrit; en canvi, el compilator refusava categòricament qualsevol responsabilitat ja que s'havia limitat a [...](el verb usual és recitare) les seves fonts, les obres dels auctores.
A: accessible; autors; compilacions; accés; còmoda; autor; autoritat; reproduir

Q: Llibre de l'orde de cavalleria | Tirant lo Blanc
En aquell temps, en l'entrada del gran hivern s'esdevingué que un gran rei, molt noble e de bons costumes bé abundós, hac manades corts; e per la gran fama qui fon per la terra de sa cort, un asaut escuder, tot sol en son palafrè cavalcant, anava a la cort per ésser adobat a novell cavaller. On, per lo [...] que hac sostengut de son cavalcar, dementre que anava en son palafrè, [...]. E, en aquella hora, lo cavaller qui en la forest faïa sa penitència fon vengut a la [...] contemplar [...] e menysprear la vanitat d'aquest món, segons que cascun jorn havia acostumat. Dementre que l'escuder cavalcava enaixí, son palafrè eixí del [...] e mès-se per lo boscatge; e anà tant lla on li plac per lo boscatge, tro esdevenc en la fontana on lo cavaller estava en oració. | Seguí's que un gentilhom, de llinatge antic e natural de Bretanya, anant en companyia de molts altres gentilshòmens qui a la gran festa anaven, aturà's més darrer de tots e [...] sobre el rossí, fatigat del [...] del gran camí que fet havia; son cavall lleixà lo [...] e pres per una senda qui dreçava a la delitosa [...] on l'ermità estava, qui en aquell cas se delitava llegir un llibre qui és nomenat Arbre de Batalles, e feia contínuament gràcies, com aquest llibre llegia, a Nostre Senyor [...] de les singulars gràcies que en aquest món havia aconseguides servint l'orde de cavalleria. font, camí, treball, Déu, adormí's
A: treball; adormí's; font; Déu; camí; adormí's; treball; camí; font; Déu

Q: Llibre de l'orde de cavalleria | Tirant lo Blanc
Lo cavaller, qui veié venir l'escuder, lleixà sa oració e assecse en lo bell prat a l'ombra de l'arbre, e començà a [...] a un llibre que tenia en sa fauda. Lo palafrè, con fo a la [...], va [...] de l'[...]; e l'escuder, qui sentí en dorment que son palafrè no es movia, va [...]-se e [...] [...] de si lo cavaller, qui fo molt vell, e hac gran barba e llongs cabells e romputs, vestiments, per la vellea e per la penitència que fasia, fo magre e descolorit e, per les [...] que gitava, sos ulls foren apoquits e hac esguard de molt [...]. Molt [...] la un de l'altre, car lo cavaller havia llongament estat en son ermitatge, en lo qual no havia null hom vist depuis que hac desemparat lo món e es lleixà de portar armes; e l'escuder se meravellà fortment con era esdevengut en aquell lloc. davant, santa vida, aigua, llegir, font, s'admirà, beure, llàgrimes, despertar, veié | Estant així, veié venir per aquell pla un home a cavall e conegué que venia dormint; lleixà's de [...] e no el volgué despertar. Com lo rossí fon davant la [...] e véu l'[...], acostà-s'hi per voler [...], e perquè tenia la falsa regna en l'arçó de la sella no podia; e tant bascà, que el gentilhom va [...]-se. E obrint los ulls, es [...] [...] un ermità ab molt gran barba, tota blanca, e quasi les vestidures rompudes, e mostrava's flac e descolorit: e acò causava la molta penitència que feia contínuament; e per les moltes [...] que els seus ulls destil·laven li eren los ulls molt apoquits. Lo conspecte seu era d'home admirable e de gran santeddat. Lo gentilhom [...] de tal visió, emperò, per lo bon sentit que tenia, conegué que devia ésser algun home de [...] qui s'era allí retret per fer penitència e salvar la sua ànima;
A: llegir; font; beure; aigua; despertar; veié; davant; llàgrimes; santa vida; s'admirà; llegir; font; aigua; beure; despertar; veié; davant; llàgrimes; s'admirà; santa vida

Q: Llibre de l'orde de cavalleria | Tirant lo Blanc
L'escuder [...] de son palafrè saludant agradablement lo cavaller, e lo cavaller l'acollí on pus bellament poc, e [...] en la bella herba un prés de l'altre. Lo cavaller, qui conec que l'escuder no volia primerament parlar -per ço car li volc dar honor-, va [...] primerament e dix:

-Bell amic, qual és vostre coratge, ni on anats, ni per què sóts ací [...]?

-Sènyer -dix l'escuder-, fama és per llongues terres que un [...] molt savi ha manada cort e farà si mateix [...], e après [...] [...] altres barons estranys e privats. On, per açò jo vaig a aquella cort, per ésser novell cavaller; e mon palafrè, dementre que jo m'adormia per lo [...] que he haüt de les [...], ha'm [...] en aquest lloc.

rei, portat, vengut, cavaller, parlar, grans jornades, cavallers, assegueren-se, treball, descavalcà, farà
...e com a home desembolt, prestament [...] e féu-li gran reverència. L'ermità lo rebé ab cara afable e [...] en la verd e deleitosa praderia. L'ermità féu principi a tal [...]:

- Gentilhom, prec-vos per vostra cortesia e gentilesa que em vullau dir lo vostre nom, e com sou en aquest desert [...] ni per quins negocis.

- Pare reverent, puix a la santedat vostra plau tant saber mon nom, jo só molt content dir-lo-us (...)Aprés se diu que lo [...] se vol fer [...] e aprés [...] a tots los altres [...] qui volran rebre l'orde de la cavalleria (...) e per causa d'açò som partits de Bretanya trenta gentilhòmens de nom e d'armes, dispostos per a rebre l'orde de cavalleria. E venint jo per lo camí, fon sort que per cansament de mon rossí fui un poc restat atràs per lo gran [...] que he sostengut de les [...] que he fetes per ço com partí pus tard que negú dels altres; adormí'm anant pensant, e lo meu rossí ha lleixat lo camí real e ha'm [...] davant la reverència vostra.
A: descavalcà; assegueren-se; parlar; vengut; rei; cavaller; farà; cavallers; treball; grans jornades; portat; descavalcà; assegueren-se; parlar; vengut; rei; cavaller; farà; cavallers; treball; grans jornades; portat

Q: Llibre de l'orde de cavalleria | Tirant lo Blanc
Con lo cavaller ausí parlar de cavalleria, e remembrà [...] e ço que hi [...], adoncs gità un [...] en consirer, membrant en l'honrament en lo qual [...]. Dementre que lo cavaller cogitava en si mateix, l'escuder li demanà de què era son consirer. Lo cavaller dix:

-Bell fill, mos pensaments són [...], e del gran deute en què és cavaller con mantenga l'alta honor de cavalleria.

L'escuder pregà lo cavaller que li dixés l'orde de cavalleria qual és, ni per qual manera hom lo pot mills honrar e conservar en la honor que Déus li ha donada.

-Com, fill! -ço dix lo cavaller-, e [...]? [...] que no sap, ni pot amar son orde ni ço que pertany a son orde, [...] ni sap conèixer lo falliment que sia contra son orde; ni negun cavaller no deu fer cavaller si no sap l'orde de cavalleria, [...] fa cavaller [...] les costumes qui es pertanyen a cavaller.

l'orde de cavalleria, pertany a cavaller, sospir e entrà, cavalleria l'havia llongament mantengut, de l'orde de cavalleria, no saps tu qual és la regla e l'orde de cavalleria, Car negun cavaller no pot mantenir l'orde, si no sap l'orde de cavalleria, car desordonat cavaller és qui, e no li sap mostrar
Com l'ermità oí parlar al gentilhom que anava per rebre [...], recordant-li l'orde quina cosa és e tot ço que [...], llançà un gran [...] en gran pensament, essent en record de la grandíssima honor en què [...]. Veent Tirant lo pensament en què l'ermità estava, dix les següents paraules.

-Reverend pare, plàcia a la vostra santedat fer-me gràcia que em diga quin és lo vostre fort pensament.

Dix l'ermità:

-Amable fill, lo meu pensament és [...] e de la gran obligació en què és posat lo cavaller com haja a mantenir l'alt orde de cavalleria.

(...)

-Senyor e pare de cavalleria-dix Tirant-, sia de vostra mercè dir-me, vós qui tant de temps haveu servit l'orde de cavalleria, com pot hom millor servir aquell orde, com Nostre Senyor l'haja posat en tan alt grau e dignitat.

-E com!-dix l'ermità-, ¿[...]? ¿E com pots tu demanar cavalleria fins que sàpies l'orde? [...] si no el sap, e tot lo que pertany a l'orde; e negun cavaller [...] no és cavaller, [...] fa altre cavaller [...] los costums que pertanyen a cavaller.
A: l'orde de cavalleria; pertany a cavaller; sospir e entrà; cavalleria l'havia llongament mantengut; de l'orde de cavalleria; no saps tu qual és la regla e l'orde de cavalleria; Car negun cavaller no pot mantenir l'orde; si no sap l'orde de cavalleria; car desordonat cavaller és qui; e no li sap mostrar; l'orde de cavalleria; pertany a cavaller; sospir e entrà; cavalleria l'havia llongament mantengut; de l'orde de cavalleria; no saps tu qual és la regla e l'orde de cavalleria; Car negun cavaller no pot mantenir l'orde; si no sap l'orde de cavalleria; car desordenat cavaller és qui; e no li sap mostrar

Q: Llibre de l'orde de cavalleria | Tirant lo Blanc
Defallí caritat, lleialtat, justícia e veritat en lo món. Començà enemistat, deslleialtat, [...]. E per açò fo error e torbament en [...], qui era creat per ço que Déus [...] per home.

Al començament, con fo en lo món vengut menyspreament de justícia per minvament de caritat, covenc que justícia retornàs en son honrament per temor. E per açò [...] mil fo elet a triat un home pus amable, pus savi, pus lleial e pus forts, e amb pus noble coratge, ab més d'ensenyaments e de bons nodriments [...].

Encercat fo en [...] qual és pus bella bèstia e pus corrent e que pusca sostenir més de treball, ni qual és pus covinent a servir home. E car cavall és la pus noble bístia e la pus covinent a servir home, per açò de totes les bèsties hom eleec cavall e donà-lo a l'home qui fo [...]. E per açò aquell home ha [...].
-Fallint en lo món caritat, llealtat e veritat, començà mala voluntat, [...], e per ço fon gran error entre [...], e gran confusió. E per ço que Déu [...] en lo món, en lo principi fon poc estimada justícia per defalliment de caritat, per què fon necessària cosa e condecent que justícia fos tornada en sa honor e prosperitat. E per aquesta causa, [...] miler fon elet un home més amable e de més afabilitat, més savi, més lleal, més fort, e ab més noble ànimo, ab més virtuts e bones costumes [...]. E aprés, feren cercar de [...], qual seria més bella, més corrent e que pogués sostenir major treball, e qual fos més convinent per a la servitud de l´home, e de totes, elegiren lo cavall e donaren-lo a l´home qui fonc [...] u, per ço aquell home hagué [...], com haguessen ajustada la més noble bèstia ab lo més noble home.
sia amat, conegut, honrat, servit e temut
elet de mil hòmens,
nom cavaller
totes les bèsties,
de tot lo poble foren fets milenaris, e de cascun,
que tots los altres,
lo poble de Déu,
injúria i falsedat
A: injúria e falsetat; lo poble de Déu; sia amat, conegut, honrat, servit e temut; de tot lo poble foren fets milenaris, e de cascun; que tots los altres; totes les bèsties; elet de mil hòmens; nom cavaller; injúria e falsedat; lo poble de Déu; sia amat, conegut, honrat, servit e temut; de tot lo poble foren fets milenaris, e de cascun; que tots los altres; totes les bèsties; elet de mil hòmens; nom cavaller

Q: A Lo somni Bernat Metge ha fet una llarga apologia de les dones (especialment de la reina) i després Tirèsies fa una crítica ferotge del gènere femení. | Al Tirant lo Blanc, Tirant està sent alliçonat durament per la donzella Plaerdemavida perquè no és prou deicidit en la conquesta del cor de la princesa de Constantinoble
Trist jo lladoncs e desconhortat, no en altra manera que el llaurador quan[...] e troba [...], aprés que haguí pensat un poc, diguí:

—Si fortuna havia de mi prou jugat, bé li estaria que es mudàs en altra part, e que em lleixàs.

—E com! —respòs Tirèsies—. Clames-te de fortuna?

—Bé n’he raó —diguí jo—; e si dissimular no ho vols, així ho creus tu, qui veus com són enganat en l’esperança que havia; si ver és, però, ço que dit has de dones.

—Ço que dit he és ver —dix ell—, e no crec pas que et deges [...], si doncs no te’n clames per tal com així s’és haüda favorablement vers tu en haver gràcia de fembres; car millor gràcia t’haguera feta si en oi d’aquelles t’hagués constituït. E si vols que pus pròpiament parlem, no et clams de fortuna, mas de tu mateix. No t’[...] ha senyoria alguna en les [...] d’arbitre. Saps qui te n’ha forçat? No àls sinó la tua bestialitat, que lleixada la raó, ha seguit [...] fortuna, e tol-les com li plau; [...] franc arbitre està, e en la mà de cascú és que n’ús a son pler. Veges, doncs, de què et deus clamar.
Rèplica que fa Plaerdemavida a Tirant.

-Així us ne pren com fa al llaurador com [...], que sega [...]. E no us deveu [...], mas de vós mateix, car no us [...] té senyoria neguna en [...] del franc arbitre.Voleu saber què us ha forçat? Lo vostre poc saber, qui ha deixada la raó per seguir [...] la fortuna, [...] lo franc arbitre està, e cascú ne pot usar a sa voluntat.
mas elecció d'amar o d'avorrir, obrar bé o mal, voler o no voler, en

com vol segar lo blat

ha forçat fortuna d'amar ne d'avorrir, car no és ofici seu, ne

coses que estan en llibertat

l'espiga buida

clamar de fortuna

lo desordenat voler. Riqueses, potències e dignitats, e semblants coses dóna
Trist jo llavors i desconsolat, igual que el llaurador [...] i troba [...], després que vaig haver pensat un poc, vaig dir:
- Si la sort havia ja havia jugat prou amb mi, estaria bé que es dirigís cap una altra banda i que em deixés.
- Com -va respondre Tirèsies-. Et lamentes de la sort?
- Bé en tinc raons -vaig dir jo-; i si no t'esforces a dissimular-ho, tu també ho creus així, ja que veus com he estat enganyat en la convicció que tenia, si és veritat això que has dit de les dones.
- Això que he dit és veritat -va dir ell-, i no crec que t'hages de [...], si no te'n lamentes pel fet que l'has tinguda favorablement cap a tu pel fet de tenir el favor de les dones; ja que millor favor t'hauria fet si t'hagués provocat l'odi d'aquelles. I si vols que més parlem amb propietat, no et lamentes de la sort, sinó de de tu mateix. No t'[...] té cap poder en les [...] albir. Saps qui t'hi ha obligat? No res més sinó el teu poc coneixement que ha seguit el [...] la sort i les pren com vol, [...], estan en el lliure albir, i a l'abast de cadascú es troba usar-lo a voluntat. Veges, doncs, de què t'has de lamentar.
Rèplica que fa Plaerdemavida a Tirant:

- Us passa com al llaurador [...], i sega [...]. I no us heu de [...], sinó de vós mateix, ja que no us [...] té cap poder en [...] albir. Voleu saber què us ha obligat? El vostre poc coneixement, que ha deixat el seny per seguir el [...] la sort, [...], estan en el lliure albir i cadascú el pot usar a voluntat.
però l'elecció d'estimar o d'odiar, d'obrar bé o malament, voler o no voler

que vol segar el blat

ha obligat la sort a estimar i a odiar, perquè no és la seva feina ni

coses que estan en el lliure

l'espiga buida

lamentar de la sort

desordenat desig. Riqueses, poder i dignitats, i coses semblants dóna
A: vol segar lo blat; l’espiga buida; clamar de fortuna; ha forçat fortuna d’amar ne d’avorrir, car no és ofici seu ne; coses que estan en llibertat; lo desordonat voler. Riqueses, potències, dignitats e semblants coses dóna; mas elecció d’amar o d’avorrir, obrar bé o mal, voler o no voler, en; vol segar lo blat; l'espiga buida; clamar de fortuna; ha forçat fortuna d'amar ne d'avorrir, car no és ofici seu, ne; coses que estan en llibertat; lo desordenat voler. Riqueses, potències e dignitats, e semblants coses dóna; mas elecció d'amar o d'avorrir, obrar bé o mal, voler o no voler, en; que vol segar el blat; l'espiga buida; lamentar de la sort; ha obligat la sort a estimar i a odiar, perquè no és la seva feina ni; coses que estan en el lliure; desordenat desig. Riqueses, poder i dignitats, i coses semblants dóna; però l'elecció d'estimar o d'odiar, d'obrar bé o malament, voler o no voler; que vol segar el blat; l'espiga buida; lamentar de la sort; ha obligat la sort a estimar i a odiar, perquè no és la seva feina, ni; coses que estan el lliure; desordenat desig. Riqueses, poder i dignitats, i coses semblants dóna; però l'elecció d'estimar o d'odiar, d'obrar bé o malament, voler o no voler

Bernat Metge (Barcelona, 1340/46-1413) és un dels escriptors més importants del tombant de segle. Funcionari reial, va treballar a la cancelleria com a secretari dels reis Joan I i Martí I i va exercir també funcions d'ambaixador. La seva vida professional no va estar exempta de polèmica, ja que el 1388 va ser processat per primer cop i el 1396 va ser acusat (junt amb d'altres) de corrupció i d'atemptar contra el govern del rei Joan I, per la qual cosa va ser empresonat un temps. Mort el rei, però, Bernat Metge consta documentalment com a secretari del seu successor, Martí I l'Humà.

Admirador dels autors clàssics i autor d'una prosa catalana que imita la cadència i l'estructura de la llatina, va traduir una obra en llatí de Petrarca, el Walter e Griselda. La seva obra fonamental, però, és Lo somni, escrita el 1399. En aquell any Bernat Metge ja estava en llibertat, però escriu l'obra en primera persona narrativa i la situa a la presó. El protagonista-narrador s'adorm a la seva cel·la i en somnis se li apareix l'esperit del rei Joan, que des del purgatori manifesta la innocència del seu secretari en el procés obert contra ell i en la seva mort. Se li apareixen personatges mitològics, com Tirèsies i Orfeu. El protagonista-narrador dialoga amb ells sobre temes tan importants en aquell moment com la condició de les dones o la immortalitat de l'ànima.

Amb Lo somni, Bernat Metge pretenia convèncer tothom (i sobretot el rei Martí) de la seva innocència, cosa que va aconseguir perquè des del 1405 fins al 1410 (any de la mort del rei Martí) torna a treballar com a secretari de la Cancelleria Reial.

Q: Tirant descriu a l'ermità les festes solemnes de Londres, amb la boda dels Reis, els capítols dels combats i les magnificències de certa roca (cap. 40 al 55). L'ermità pregunta qui ha estat el millor dels cavallers que hi van participar, i Tirant, sense respondre categòricament, li narra les gestes del fill del Comte de Vàroic, gran conestable d'Anglaterra. L'ermità insisteix a saber qui ha estat el millor cavaller, i en veure que Tirant no vol confessar-ho, pren la paraula un dels seus companys, el seu cosí [...], i llegeix una carta del Rei d'Anglaterra (cap. 56 i 57).

Les proeses de Tirant a Anglaterra explicades per Diafebus. A la carta del Rei d'Anglaterra es manifesta que el millor cavaller dels que han participat en les festes és Tirant lo Blanc. L'ermità sol·licita que li expliquin les seves proeses, i Diafebus accedeix a fer-ho. Tirant va ser el primer que va rebre l'orde de cavalleria, va fer el jurament de rigor i el Rei d'Anglaterra li va donar el cop d'[...], set donzelles la hi van cenyir i quatre cavallers li van posar els esperons; i va ser portat al tro reial per la Reina i una duquessa, i es va asseure al costat dels monarques. L'endemà, va fer els seu primer combat i, en presència de tota la cort, va matar un cavaller lluitant a cavall. Després va lluitar a peu i va aconseguir fer caure el cavaller de Muntalt, al qual va haver de matar perquè no va voler-se rendir a la seva lliberalitat (cap. 58 a 60).

Pocs dies després, una donzella parenta de la Reina, anomenada la bella [...], filla del duc de Berrí, portava en el pit una magnífica joia. Tirant la hi va demanar, tot prometent-li que, si accedia a la seva pretensió, la serviria i combatria per ella. Concedit això per la donzella, es va presentar l'endemà a la cort un cavaller anomenat el senyor de les [...], qui, invocant el seu antic amor per la bella Agnès, va desafiar Tirant (cap. 60). Aquest va acceptar la lluita, després d'una violenta discussió, i va rebre la seva [...] de batalla. Fetes determinades gestions pels reis d'armes, els dos cavallers van lluitar de nit en un bosc amb fortes armes ofensives, però protegits només per una camisa, i ho van fer amb tanta valentia que tots dos van caure molt mal ferits per terra. El senyor de les Vilesermes va morir, i Tirant va quedar-se sense sentits i cobert de [...]. Van arribar a l'indret el Rei, alguns cortesans i la Bella Agnès, que amb la seva sol·licitud va fer reanimar Tirant i va plorar la mort de l'altre cavaller. Tirant va ser portat a la ciutat per curar-li les [...], i el senyor de les Vilesermes va ser enterrat amb tots els honors. Els jutges del camp van dictar la sentència del combat, declarant al senyor de les Vilesermes màrtir d'armes i atorgant a Tirant la glòria de la batalla (cap. 61 al 68).

Dos mesos després, quan Tirant passava per una plaça va ser atacat per un gos alà del príncep de Gal·les, i va lluitar amb el gos sense armes fins a matar-lo, i va ser considerada aquesta batalla com una victòria sobre un cavaller. Poc després, van arribar a Anglaterra, d'incògnit i desitjosos de participar en les festes, els reis de Frisa i d'Apol·lònia i els ducs de Baviera i de Borgonya, que es van presentar amb una sumptuositat i un luxe que van deixar admirats tots els que els contemplaven, sobretot pels quatre [...] ensinistrats que portaven, als quals feien servir com a missatgers. Sense pronunciar ni una paraula i per mitjà d'escrits, van exposar que eren cavallers i que pretenien lluitar contra tot aquell que acceptés el seu repte. Va ser Tirant qui es va disposar a combatre amb els quatre desconeguts i qui els va vèncer i [...] en dies successius (cap. 68 al 73).

Poc després va arribar un cavaller escocès, anomenat Villafermosa, qui va desafiar Tirant perquè una dama, de la qual estava enamorat, li havia dit que no li dirigiria la paraula fins que no hagués vençut a Tirant lo Blanc. Aquest va acceptar el repte, però li demanà que deixés passar el temps necessari per curar-se de les ferides rebudes en els últims combats, cosa que li va ser concedida pel cavaller de Villafermosa, qui, després de fer-li jurar que mentre tant no combatria amb ningú, se'n va anar a Escòcia. Quan passava tot això, Maldonat, servent de Tirant que feia un viatge per mar per orde del seu senyor, va saber que els quatre cavallers que Tirant havia mort eren reis i ducs, i que entre ells hi havia el Rei de Frisa, país on Maldonat havia nascut. Va divulgar el fet, que va ser conegut per un cavaller que es deia Kirieleison de Muntalbà, súbdit del rei de Frisa, que va decidir venjar-se de Tirant. Per aconseguir-ho, va enviar a Anglaterra el rei d'armes Flor de Cavalleria i una donzella per tal que el desafiessin en nom seu (cap. 74).

La donzella, davant el Rei d'Anglaterra va acusar Tirant de traïció per haver mort dos [...] i dos [...], cosa que va sorprendre tothom, ja que ningú no sabia encara qui eren aquells quatre cavallers (cap. 75 i 76). Es va llegir la lletra de batalla de Kirieleison, i després el Rei va ordenar d'anar a la tomba dels quatre cavallers per fer-los els honors propis de les seves reials i ducals persones (cap. 77 i 78). Tirant va contestar la carta de Kirieleison tot acceptant la batalla i instant-lo que es presentés a Anglaterra, cosa que ell va fer de seguit. Abans de celebrar-se el combat, [...] de Muntalbà va voler visitar la tomba del Rei de Frisa, el seu senyor. En presència dels sepulcres, va ser tanta l'emoció del cavaller, que va morir d'ira i de dolor. Simultàniament, havia arribat a Anglaterra el seu germà, Tomàs de [...], disposat a substituir Kirieleison (cap. 79 i 80). Va requerir de batalla a Tirant, i després d'haver presumit, ple de sobèrbia, va caure sota el poder de les seves armes, i quan Tirant li va proposar rendir-se, va acceptar la seva benevolència. Els jutges el van declarar fals, deslleial, perjur i fementit; i després d'haver estat deshonrat públicament, es va fer frare de l'orde de Sant Francesc (cap. 81 al 84).

Pocs dies després, Tirant i els seus van anar a Escòcia per complir la paraula donada al cavaller de Vila-Fermosa, però la batalla va ser suspesa per la Reina, a causa d'algunes irregularitats en l'armament de l'escocès. Acabat el relat de les gestes de Tirant, Diafebus explica l'origen i els capítols de l'orde de la Garrotera (Garter o Jarretière).
Després d'haver provist l'ermita amb abundants vitualles, sense que l'[...] ho sabés, Tirant i els seus van abandonar l'indret per no tornar-hi mai més (cap. 84 al 97).

Agnès, Diafebus, ducs, ermità, espasa, ferides, Kirieleison, lleons, lletra, matar, Muntalbà, reis, sang, Vilesermes

Quin personatge d'aquesta part del "Tirant" podem relacionar amb un contemporani de Joanot Martorell?

Pistes:

En el càrrec de la persona real ( i en el cognom del personatge de ficció), apareix un nom de lloc que existeix en la realitat a l'Aragó i que podem trobar en aquesta descripció geogràfica:

"Como elementos articuladores de la comarca destacan la carretera nacional N-232 Zaragoza-Castellón que enlaza Zaragoza con Alcañiz y el Levante a través de Azaila e Híjar, junto a las carreteras autonómicas A-224 y A-223 que enlazan Híjar con Albalate y desde aquí llegan a la CN-211 Calamocha-Montalbán-Alcañiz. El sistema de comunicaciones puede considerarse como óptimo, pues ningún municipio se halla a más de 20 minutos de la cabecera comarcal."

(En aquesta zona trobem en castellà els dos llocs que apareixen al càrrec i al cognom de la persona real, que són [...] i [...].)
El nom del personatge de ficció està tret d'una oració que apareix en aquesta explicació sobre una missa gregoriana:

És l'acte litúrgic més important. Hi ha els cants de l'ordinari o comuns (es fan sempre, llevat del glòria) i els cants pròpis, que es fan en festes concretes.

Comuns:

1.Kyrie, és una triple lletania suplicatòria. (Kyrie eleison = Senyor tingueu pietat, Chríste eleison = Crist tingueu pietat)
2.Glòria, és un himne. No es canta en temps penitencial (quaresma i setmana santa).
3.Credo, és dogma de fe. Es fa cantil·lat (entre salm i recitat)
4.Sanctus i Benedictus, normalment junts. És una triple aclamació.
5.Agnus Dei. Triple lletania (Súplica, consistent en una sèrie de peticions o d'invocacions breus, a les quals hom respon cada vegada amb un refrany.)
La persona real de la vida de Joanot Martorell es deia [...] d'[...] comanador de [...] (Fixem-nos com era la relació de Martorell amb aquesta persona.) | El personatge de ficció de la novel·la Tirant lo Blanc és [...] de [...] (Fixem-nos en el significat que té l'expressió grega aplicada al nom d'aquest cavaller.)
A: Diafebus; espasa; Agnès; Vilesermes; lletra; sang; ferides; lleons; matar; reis; ducs; Kirieleison; Muntalbà; ermità; Montalbán; Híjar; Gonçalbo; Íxer; Muntalbà; Kirieleison; Muntalbà

Q: Carmesina discuteix amb Tirant sobre la conveniència o no d'atorgar-li el seu amor, cap a la meitat de la novel·la (capítol 209) i li diu: | Les lamentacions de Mirra... és una obra mitològica de Joan Roís de Corella, extreta de les Metamorfosis d'Ovidi. Narra la història de l'amor incestuós de Mirra (enamorada del seu pare Sinaras), que es plany de la seva desgràcia a la seva dida. A les Lamentacions de Mirra de Joan Roís de Corella llegim:
D'ací avant no vull pensar en les coses de present, sinó en les passades d'aquells que hom se pot servir, car [...]. Si alguna cosa la donzella desitja, [...]; [...] l'Emperador [...] diu: "Carmesina, | [...]. E, si alguna cos desitjam, [...]. Axí aparegué a mi ésser cosa piadosa e digna de gran mèrit amar mon pare més que a persona altra alguna. E, [...] [...] deya: "O, Mirra! (...)

és natural condició, a la qual fugir és impossible, que nostre voler terme no pot atènyer

encara que en extrem sia mala, ab vel o ombra de bé lo tal nostre voler demana

menyspreant matrimonis de grans reis, no elegí jamés partir-me de

mon pare, car pensava la sua vellea/bellea ésser digna de ma servitud, ab tot que ell sovint me
A: és natural condició, a la qual fugir és impossible, que nostre voler terme no pot atènyer; encara que en extrem sia mala, ab vel o ombra de bé lo tal nostre voler demana; menyspreant matrimonis de grans reis, no elegí jamés partir-me de; mon pare, car pensava la sua vellea ésser digna de ma servitud, ab tot que ell sovint me; és natural condició, a la qual fugir és impossible, que nostre voler terme no pot atènyer; encara que en extrem sia mala, ab vel o ombra de bé lo tal nostre voler demana; menyspreant matrimonis de grans reis, no elegí jamés partir-me de; mon pare, car pensava la sua bellea ésser digna de ma servitud, ab tot que ell sovint me

Q: LÚCIO: (...)los primers pobladors en aquesta última vegada, sens mentir, valerosos foren, no els ho cal llevar, que les obres que ens han deixat ho mostren prou; mas par-me a mi que en una cosa feren falta gran i mostraren tenir [...] d'ànimo, i estic en dos dits de dir [...].

FÀBIO: (...) i en què, per vostra vida? Molt me meravelle jo que tal presumau dir-nos.

LÚCIO: No us par que fonc cosa mal feta i gran descomediment demanar privilegi que ningú que s’armàs cavaller pogués entrevenir enlo regiment de la ciutat, i que lo gentilhome pogués entrevenir-hi ab que no faça actes de [...]?

DON PEDRO: No us burlau?

LÚCIO: No fas gens.

DON PEDRO: I de què havien de ser los actes, de [...]?

LÚCIO: De creure això volien ells, i per ço deia bé i [...] lo [...] Joan d'Aldana, natural d'esta ciutat, que Tortosa tenia privilegis per a fer [...].

[...]

DON PEDRO: Com pot ser això que és contra del comú i contra lo privilegi militar atorgat primer als cavallers, que aqueix costum, als de Tortosa?

[...]

vilà/ans, vilania, baixesa, graciosament, coronel, militar
A: baixesa; vilania; militar; vilà; graciosament; coronel; vilans

Q: Baldassare Castiglioni (1478-1529)
[Image] | Escriptor italià renaixentista. Va estudiar a Milà i, després de participar a la batalla de Garigliano, el 1503, va entrar  al servei del duc d'Urbino Guidobald de Montefeltro entre els anys 1504 i 1513. El 1520, després de la mort de  la seua dona, va emprendre a carrera eclesiàstica i, com a nunci apostòlic, va estar a la cort de Carles V. Al Renaixement les pautes de comportament per als aristòcrates adquireixen nous matisos. Es vol de modelar des d’una òptica civil la manera de ser i d’estar d’un perfecte [...] o dama de cort i combinar estes reflexions teòriques amb tècniques de tenir èxit en societat. Els conceptes de l'obra van ésser reformulat al diàleg El cortesano (1561) de Lluís del Milà, i són patents a la [...] La vesita (1561) de [...] i a Los col·loquis de la insigne ciutat de Tortosa (1557) de [...]. La traducció  al castellà de Joan Boscà (1534) és una fita en la història de la literatura espanyola.
Baldassare Castiglione, per Rafael
És autor del cèlebre manual d'amor i cavallerositat titulat Il libro del cortegiano, redactat entre 1508 i 1516 i publicat a Venècia el 1528, que s'emmiralla en el llibre De oratore de Ciceró, en el qual es proposa com a tema de diàleg l'enumeració de les qualitats i trets que han d'adornar al [...] per a concloure finalment amb una dissertació sobre l'amor platònic. Il libro del cortegiano pauta l’essència del refinament, les bones maneres i l’enginy de manera més concreta que els clàssics, però més sofisticada que les instruccions pràctiques dels manuals de conducta, perquè introdueix l’ús del [...], la recreació d’un marc cortesà modèlicament idíl·lic, tracta mots aspectes diversos i reflexiona sobre l’essència de la cortesia, defugint del simple encadenament de consells, cosa que el converteix en una caixa de ressonància de les polèmiques teòriques sobre el model de llengua, el model de [...] o el paper dels cortesans. La utilització de facècies, bromes i [...] és un element bàsic que contribueix al divertiment general i perdonar to, però només pot ser rebuda entre iguals, cortesans prou preparats, perquè la facècia examina l’interlocutor. Això fa que s’elabori una autèntica gramàtica cortesana on detalla la mena de facècies pròpies d’un [...] i quines són reprovables, de manera que no pot sortir de les pautes generals del bon gust.
acudits, comèdia, cortesà/ans, gentilhome, príncep, diàleg

Que forma part de la cort d’un príncep.
Gènere dramàtic caracteritzat pel desenllaç feliç i per la intenció, generalment crítica, moralitzadora o satírica.
Membre de la baixa noblesa.
Forma discursiva caracteritzada per l'intercanvi d'idees, sovint contraposades i personalitzades generalment en dos subjectes.
Nom i tractament donat a un sobirà en sentit general.
A: cortesà; comèdia; Joan Ferrandis d'Herèdia; Cristòfol Despuig; gentilhome; diàleg; príncep; acudits; cortesà

Q: Carmesina s'adreça a la Viuda Reposada, la seva antiga dida, i es plany del seu amor per Tirant així: | A les Lamentacions de Mirra de Corella, Mirra acaba per confessar a la seva dida que està enamorada del seu pare. Introdueix la seva confessió així:
Lamentació que féu la Princesa. -Com pense que tinc reprensió de pare, la mia ànima del cos partir-se vol, per go com volria lo discurs que tinc de la mia dolorosa vida pogués ab amargues llàgrimes plànyer e lamentar la mia gran desaventura. E perquè m'és forçat donar raó de ma penosa vida, ab les mies mans fredes eixugaré la mia cara humida de moltes llàgrimes. E si em [...] de qui tinc [...], sol de les lleis [...], les quals ab gran [...] en aquest cas me [...] d'[...] que justament me pensava que devia amar, e jo l'amava en extrem grau per los grans beneficis qui d'ell esperava rebre la corona de l'Imperi grec. | Demanes-me de qui tinc querella: sols de les lleis humanes, les quals ab gran enveja me llunyen d'aquell a qui natura, ab molt estret grau, m'acosta.
A: demanes; querella; humanes; enveja; llunyen; aquell

Joan Roís de Corella: biografia

Nascut a València, Joan Roís de Corella (1435-1497) és un dels escriptors catalans més importants del segle XV. La seva obra, escrita en vers i en prosa, va ser molt divulgada per la València d'aleshores, coneguda en tertúlies literàries i imitada per d'altres autors. Els manlleus de Corella que hi ha per tot el Tirant lo Blanc ho demostren: Joanot Martorell se sabia de memòria algunes de les seves obres.

Roís de Corella era cavaller, però també va estudiar teologia. No va arribar a ser mai sacerdot, sinó que només va rebre els ordes menors, per la qual cosa va poder tenir dos fills sense estar casat i sense ser malvist per la societat de l'època. Corella escriu en un estil retòric, filigranat, culte, en una prosa cuidada que imita els autors clàssics i que ha estat anomenada pels crítics prosa d'art o prosa artitzada. El seu estil, que no té res a veure amb el to col·loquial, va tenir, com hem dit, seguidors i imitadors.

La seva obra en vers es caracteritza per parlar de l'amor des d'una perspectiva desenganyada i trista. També va escriure poesia religiosa.

La seva obra en prosa es divideix en dos blocs: les narracions mitològiques (1456-1458) d'una banda (fruit del seu amor pels clàssics) i les proses religioses de l'altra (derivades de la seva condició d'home d'església).

Q: Amb el mot Renaixement i d'altres, els artistes europeus dels segles XV i XVI expressaven la consciència d'una renovació cultural basada en els clàssics grecs i llatins, considerats com un [...] de llum que s'hauria esvaït durant els segles intermedis d'[...] i de [...].

Llum viva, brillantor, que colpeix la vista, enlluerna.
Manca de llum, foscor.
Estat de qui és bàrbar, que presenta inferioritat o manca de civilització.

Calia estudiar i reconstruir la civilització clàssica: [...], [...] i anotar els textos i [...] i [...] els models literaris, arquitectònics i [...].

Tornar a posar una cosa en l'estat o la forma que tenia abans.
Explicar, declarar o comentar el sentit d'un text, un enunciat, una llei, un fet, etc.
Seguir l'estil d'un altre autor, d'una altra obra, d'una escola, etc.
Cercar d'igualar o superar algú, o les accions d'algú, en alguna cosa, especialment en mèrit.
Dit de l'art que s'expressa mitjançant la representació o la interpretació de realitats externes i concretes.
A: esclat; obscuritat; barbàrie; restituir; interpretar; imitar; emular; figuratius

Q: Els renaixentistes articulen una visió [...] de la societat, basada en una moral pròpiament [...]. Els valors cristians no s'exclouen de les reflexions, però deixen de ser l’única visió. La [...], l'[...] i la [...] podien ser un estímul per a la virtut i el saber i la creació no tenien per què vincular-se a la vida contemplativa sinó a la vida activa al servei de la societat.

Que prescindeix de la religió.
Relatiu o pertanyent a la generalitat dels ciutadans (per oposició a militar o eclesiàstic).
Renom, notorietat deguda a l'excel·lència d'una persona en el seu art, la seva professió, etc.
Sentiment legítim de la pròpia dignitat o de les pròpies obres.
Glòria més aparent que real o que hom s'atribueix per mèrits que no s'ho valen.

Així, Maquiavel formula la [...] del bon governant com algú que ha de gosar actuar amb [...] si unes mesures son necessàries per evitar la [...] dels governats.

La pauta del comportament cortesà es basa en la [...], entesa com la capacitat de fingir que la gràcia en el comportament no prové de l'aprenentatge sinó del [...] innat. L'humor, així, és una forma d'exercitar l'agilitat necessària per al tracte social.

Qualitat bona d'una persona.
Acte propi d'una persona que fa sofrir.
Desgràcia.
Agilitat en l'execució d'una cosa.
Especial aptitud intel·lectual, capacitat natural o adquirida per a certes coses.
A: laica; civil; fama; orgull; vanaglòria; virtut; crueltat; dissort; desimboltura; talent

Q: L'educació de Despuig [AI 21] | Nicolau Maquiavel. El príncep. Cap XIV.
DON PEDRO: A mi no em desagrada l'[...] [del negoci], mas no tinc per bé que lo cavaller, ni lo ciutadà honrat, facen principal professió en ella; i posant, com posau, vostres fills a criar ab mercaders, mostrau ésser aqueix pobre propòsit, que allí apendran no d'obrir los ulls i les orelles per conservació i al mèrit de l'honra, mas de tancar-les i encara paredar-les per al profit i al[i]ment de la bolsa [...]

[...]

LÚCIO: [...] puix sabeu, jo, criat me só, no cert en casa de mercader, mas en casa d’un senyor tan cortesà i tan noble en costums con un altre fos en tota la Corona; aon jo, ab tots los altres fills de cavallers que allí eren, sempre nos ocupaven en obres [...], com era cavalcar en totes selles, córrer totes lances, jugar totes armes, ballar i dansar totes danses, llegir a hores concertades llibres de totes [...] i finalment obrar tostemps exercicis de tota [...]; i no per ço, com menester m'és estat, he deixat den ma casa de saber portar un llibre i arregla mon viure tan bé com alguns que son principal estudi és estat aprendre de fer-ho i si no negocie tota hora, és per no tenir diners, mas quan ne tinc, jo ho sé molt ben fer.

FÀBIO: Per ço deia [...] ad aqueix propòsit lo [...] Francesc Valls com per un donaire i reprensió: que com los hòmens principals, ací en Tortosa, tenim diners, som mercaders, i com no en tenim, som ciutadans.

DON PEDRO:[...] De manera que los diners abaixarien lo for? [...] I com podeu sofrir que un fill vostre servesca a persona tan baixa? [...] fent-ho així, mai tindreu vosaltres la millora que tots mostrau desitjar en nobles costums, en [...] d'ànimo, en valor, en punt d'honors,; que de totes aquestes coses no se n'aprenen en casa de mercader, ans tot lo contrari.
Un [...], doncs, no ha de tenir cap altre objectiu ni cap altre pensament, ni perdre res com a responsabilitat personal llevat de la guerra i la seva reglamentació i organització, perquè aquesta és una [...] que pertoca exclusivament a qui mana, I és de tanta [...], que no solament conserva aquells que han nascut prínceps, sinó que sovint fa que els homes de condició de privada s'elevin fins a aquell rang.

Per tant, no li convé apartar mai els pensaments de l'exercici de la guerra; i encara diré que s'hi ha d'exercitar més en temps de pau que en temps de guerra, això ho pot fer de dues maneres: l'una amb l'acció, l'altra amb la ment. Pel que fa a l'acció, a més de tenir els soldats ben organitzats i ensinistrats, cal que vagi sempre de cacera, i d'aquesta manera acostumar el cos a les incomoditats, i conèixer la natura de les diferents contrades i saber com s'alcen les muntanyes. [] d'altra banda, a través del coneixement i l'experiència d'aquests topants, més fàcilment podrà comprendre qualsevol altre lloc que hagi d'explorar.

Però, pel que fa a l'exercici de la ment, el príncep ha de llegir llibres d'[...], i considerant-hi les accions dels homes que hi excel·leixen, veure com s'han comportat en els guerres, examinar els motius de llurs victòries i derrotes per poder defugir aquestes i repetir aquelles; i, sobretot, fer com han fet sempre els homes preeminents en el passat, que han imitat els que abans d'ells havien estat lloats i enaltits, tenint presents llurs accions i capteniment.

història/es, graciosament, virtut, grandesa, militars, capità, príncep, art
A: art; militars; històries; virtut; graciosament; capità; grandesa; príncep; art; virtut; història

Q: Literàriament les idees renaixentistes desenvoluparen nous generes en el [...], la [...] i la [...]. En el renaixement del teatre clàssic són importants la recuperació de [...] amb textos relacionats amb Plaute, Terenci, Aristòtil... El concepte de [...] com a imitació de la vida i [...] de la veritat, afavoreix la temàtica civil i el desenvolupament de [...] estables d'actors professionals, sobretot per al públic cortesà. Un exemple seria La vesita, del valencià Joan Ferrandis d'Heredia, que reflecteix les servituds l els rituals de les visites de compromís entre la noblesa.

Literatura destinada a ésser representada.
Forma ordinària del llenguatge, parlant o escrivint, no subjecta a la mesura i al ritme del vers.
Gènere d'obres escrites en vers.
Gènere dramàtic fonamental de la preceptiva clàssica, caracteritzat pel desenllaç feliç i per la intenció, generalment crítica, moralitzadora o satírica.
Nom del llibre antic i medieval, diferent del rotlle de papir o de pergamí.
Superfície llisa i molt reflectora que, per reflexió dels raigs de llum, dóna imatges clares dels objectes.
Grup d'artistes i de tècnics teatrals units per a la representació continuada d'espectacles.
A: teatre; prosa; poesia; còdexs; comèdia; espill; companyies

Q: Els coneixements sobre l'edat mitjana [...] pels historiadors il·lustrats, juntament amb l'estètica romàntica, afavoriren la [...] de l'època medieval i conduïren a la mitificació del trobadors i a la creació dels Jocs Florals. El març de 1859, un grup de 7 escriptors (Milà i Fontanals, Rubió i Ors, Balaguer, Pons i Gallarza, Amer, Cortada i Bofarull) formalitzaren amb l'Ajuntament de Barcelona la creació dels Jocs Florals i el compromís de continuar-los patrocinant i [...] normalment el primer diumenge de maig de cada any. El ritual bàsic incloïa la reina de la festa, el [...] Pàtria, Fe i Amor" i els premis: englantina d'or, de tema patriòtic, viola d'or i de plata, de tema religiós o moral i flor natural de tema lliure, exclosos els altres.

La recuperació dels Jocs Florals el 1859 constitueix una [...] dels sectors elitistes amb el català, de moment, circumscrita a la poesia. Però fou el teatre, el primer èxit de la literatura catalana contemporània. El teatre aconseguia allò que els Jocs Florals no podien: popularitzar els textos, mentre els poemes [...] eren desconeguts, trossos de comèdies catalanes eren recitats pel carrer.
A: sistematitzats; idealització; celebrant; lema; reconciliació; jocfloralescos

Q: També seguint models clàssics, la societat del Renaixement desenvolupà nous generes en prosa com els reculls de "novelle", la narrativa [...] i els [...]. Aquests generes, que combinen l'[...] i la finalitat [...], igual com fa la novella cavalleresca, passen a centrar-se totalment en la temàtica civil. L'obra en prosa més renaixentista en català son els Col·loquis de la insigne ciutat de Tortosa de Cristòfor Despuig, que com és habitual en el gènere del diàleg, hi exposa les seves opinions en favor d'una dinàmica social i eclesial més obertes; a més de la restauració de l'ús literari de la llengua catalana . Malgrat haver-la preparat Despuig per a la [...], aquesta obra nomes circulà [...].

En el cas de la narrativa i el teatre no religiosos, dos gèneres condicionats per la viabilitat comercial de les edicions impreses o de les companyies professionals, els productes cultes castellans van predominar clarament,  mentre que alguns productes més populars van permetre edicions en català.

Modalitat literària escrita en forma de cartes o lletres.
Forma discursiva caracteritzada per l'intercanvi d'idees, sovint contraposades i personalitzades generalment en dos subjectes.
Acció de passar a algú agradablement el temps.
Propi per a ensenyar o instruir.
Art de reproduir sobre paper, pergamí, etc., la marca en tinta d'un escrit, un dibuix, etc., gravat sobre una planxa metàl·lica o compost ajuntant peces de metall o fusta cadascuna de les quals té gravada una lletra, una figura, etc.
Escrit a mà.
A: epistolar; diàlegs; entreteniment; didàctica; impremta; manuscrita

Q: L’evolució mateixa de les idees renaixentistes i les circumstancies polítiques de l’època comporten un [...] de mentalitat al voltant de 1600. Durant diverses dècades, l'Europa catòlica desenvoluparà una cultura diferent de les dels territoris amb religions nacionals. L'aspecte mes aparent d’això serà que davant l'abandonament dels senyals [...] de la religió per part de luterans, anglicans, etc., en els territoris catòlics quedarà instituïda pel Concili de Trento la [...] en la pintura i ornamentació amb l’estètica barroca.

Aquesta estètica no trenca amb els models [...] del Renaixement, però accentua les formes i l'expressivitat de manera [...]. A mes a mes, l'empobriment que suposen les guerres unides a problemes monetaris per l’afluència d'or d'Amèrica, faran que l'estètica [...] remarqui al costat del luxe, la presencia dels aspectes mes macabres com la [...] i la mort. Serà la manifestació d'una certa desorientació de l'esser humà de l’època. Cal pensar que el Renaixement havia suposat una revolució, però basada en una antiguitat confiable. En canvi, a començaments del XVII les ciències naturals proposen sistemes de pensament totalment nous que indirectament provoquen una sensació de [...] col·lectiva.

barroca, externs, desconfiança, canvi, teatralitat, clàssics, externs, misèria, exagerada
A: canvi; externs; teatralitat; clàssics; exagerada; barroca; misèria; desconfiança

Q: Petrarquisme
[Image] | [Image]
Francesco Petrarca. Retrat d'Andrea del Castagno (Galeria dels Uffizzi. Florència) | Laura, pintada un segle més tard (Anònim)
El petrarquisme és l'amor  a la bellesa i a la glòria, la [...] de l'amor entès com a força positiva que purifica i eleva l'[...] de l'amant, tot i que Laura ja no és la dona angelical dels trobadors ni la Beatriu de Dante, sinó una dona real, però això sí, idealitzada, propera a la [...], per la distància als capítols in vita i per la mort als capítols in morte del Canzoniere. A tall d'exemple, el sonet CCCXII:

Ni per estritllat cel moure's estrelles,

ni per tranquil·la mar llenys espalmats,

ni per campanyes cavallers armats,

ni per bells boscos tendres cabridelles;

ni d'esperada joia novelles,

ni dits d'amor en eminents dictats,

ni entre clares fontanes i verds prats

dolces cançons de modestes donzelles;

ni res mai més al cor em farà estada,

que tot amb ella s'ho endugué en finar

qui als ulls em fou únic mirall i guia.

Angoixa el viure m'és tan arrelada

que en vull la fi; car torno  a desitjar

veure qui no haver vist més em valia.

Francesco Petrarca. Cançoner. Traducció de Miquel Desclot. Barcelona: Edicions Proa, 2003, pàg. 275. Col·lecció "Clàssics Universals", núm. 8.

Fàcilment se'n derivaran, de la idealització de l'amor feta pel petrarquisme, els cants de la felicitat i serenitat matrimonial.

perfecció, idealització, ànima
A: idealització; ànima; perfecció

Q: Si la literatura en català a l'edat moderna s'ha concebut com una llarga [...] es deu en part al descrèdit que va patir l'estètica barroca i les lletres hispàniques durant els segles XVIII i XIX. De fet, la literatura catalana del segle XVI sí que anunciava una davallada per la falta d'uns cercles culturals propis basats en l'elitisme del Renaixement.

No obstant, els canvis del segle XVII comportaren uns models culturals amb més [...] que permeteren una impressionant revitalització de la nostra poesia gràcies a autors burgesos i eclesiàstics.

La figura capdavantera del Barroc català va ser Vicent Garcia, anomenat Rector de Vallfogona, l’obra del qual tingué una difusió prodigiosa a nivell [...] i que generà una munió d’imitadors i [...] durant dècades. Tot i el seu talent excepcional, van ser autors posteriors com Francesc Fontanella els que van capitalitzar el nou impuls literari cap a una superior [...] estètica. Aquesta voluntat de mantenir una expressió literària culta es mantingué a pesar de les circumstàncies polítiques adverses. La prova d’això és que les dues peces teatrals de Fontanella són justament anteriors a la derrota catalana a la Guerra dels Segadors.

També hi ha durant aquesta època un important floriment de la poesia oral popular. A més d’una gran difusió i producció té un valor remarcable per la concentració i la intensitat que demana la [...] oral que desproveeix les composicions de tot allò inútil.

manuscrit, Decadència, transmissió, falsificadors, difusió, ambició
A: Decadència; difusió; manuscrit; falsificadors; ambició; transmissió

Q: Malgrat la insuficiència de l'[...] pròpia i les institucions culturals als països catalans per garantir l'ús normal de la llengua, la pervivència oral i escrita del català a començaments del segle XIX havia estat possible gràcies a la dèbil [...] oficial. Així, les escoles [...], parroquials o particulars que ensenyaven a llegir i escriure i les regles bàsiques de les matemàtiques, usaven de fet el català no pas per [...] lingüística sinó per comoditat i [...]. Ajudat això evidentment, perquè l'ensenyament universitari era en llatí i el castellà era útil només a [...], funcionaris...

Al llarg del segle XIX, però, això canvià substancialment per la consolidació de l'Estat espanyol, l'increment de l'escolarització i el [...] en les quintes. Efectivament, durant la dècada de 1860, el català va passar per un [...] real de desaparèixer o corrompre's d'una manera irrecuperable.
A: administració; escolarització; municipals; fidelitat; eficàcia; militars; rigor; perill

Q: Des de començaments de segle, les circumstàncies havien restringit les manifestacions literàries en català només destinades als sectors més [...] i analfabets. Fins al 1860, els sectors cultes consideraven que aquestes manifestacions degradaven la llengua i volien substituir-les per un corrent exclusiu i [...]. Aquesta desconnexió entre literatura culta i popular era [...] seva per la incapacitat d'oferir una literatura de consum en català en els dos gèneres en auge del segle XIX (les novel·les de [...] i les cròniques d'actualitat política) quan la [...] comercial quedava demostrada per la bona acollida de les escasses edicions que s'havien fet en català.
A: pobres; elitista; responsabilitat; fulletó; viabilitat

Q: De tota manera, la relativa normalitat en la literatura no era compartida pels altres usos escrits del català. Així, es va començar a plantejar els anys [...] el reconeixement d'oficialitat del català sobretot en dos aspectes: primera ensenyança en català i ús del català als tribunals de justícia. La causa era la incomoditat de la població ja que se sentia [...] davant els tribunals o notaris i els seus fills topaven amb dificultat en l'escolarització. Així, no va ser fins que la majoria dels catalans van prendre [...] real amb el castellà, que s'impulsà la recuperació de l'idioma propi, primer cultural i després [...], perquè era l'idioma nacional en el sentit modern de la paraula.
A: setanta; indefensa; contacte; oficial

Q: Les representacions teatrals a la Barcelona del XIX van consistir durant dècades en la representació en tres, quatre o cinc actes d'una obra escrita en castellà, a més d'una simfonia inicial, un ball i un o dos sainets curts. En aquest context, la preocupació pels allistaments forçats per a la guerra d'Àfrica va animar alguns [...] catalans a escriure obres en castellà, però sobre aquest tema referit al nostre territori. De fet, per als nostres autors, l'obra en castellà era la producció de prestigi que signaven amb el seu nom i els sainets i peces curtes que podien ser en català o bilingües, les deixaven [...] o les signaven amb pseudònim.

Autodidacte per necessitat, Frederic Soler compaginava el seu ofici de rellotger amb l'elaboració d'obres festives per als estudiants en tallers i pisos i per a representacions de sala i alcova, que eren un entreteniment comú a les cases particulars de l'època. Escrigué [...] i sàtires dels drames històrics i dels de tema patriòtic que estaven de moda (Don Jaume el conquistador, La botifarra de la llibertat).

Veient que les seves obres d'entreteniment funcionaven, estrenà el 1864 Juan Fivaller, un drama [...] que passà sense pena ni glòria. En canvi la peça curta en català que l'acompanyava, L'esquella de la torratxa (paròdia de La campana de la Almudaina), que va signar com a Serafí Pitarra va obtenir un èxit sense precedents. Així, altres dramaturgs de més anomenada van seguir el seu exemple de les paròdies en català i a finals del mateix any naixia la primera companyia creada expressament per a representar obres en català.

Aviat, Frederic Soler alternà les paròdies amb peces [...] que obtingueren un èxit encara més gran. La temporada següent, un altre teatre va formar una [...] per a la producció en català, però per a un repertori més seriós, seguint el criteri de la crítica inquieta per la temàtica irreverent que triomfava. El mateix Soler estrenà el 1866 el drama Les joies de la Roser

paròdies, anònimes, històric, costumistes, dramaturgs, companyia

L'èxit de [...] va ser immediat, però el públic només acceptà els seus drames per la força d'un costumisme impossible en els drames en castellà. A partir de Les joies de la Roser la presència del català al teatre s'haurà multiplicat per deu i el plat fort de la representació passa a ser un drama o una comèdia en català. De fet, els [...] i després els burgesos es sentien retratats i idealitzats en les produccions costumistes.

Així, juntament amb paròdies i sàtires, Soler produí drames històrics i de costums, a més d'una tercera fórmula que el crític Josep Yxart denominà drama jurídic. El punt de partida va ser l'abolició de la censura teatral durant el Sexenni Democràtic. Molts dels drames de Soler d'aquests anys tenen una possible lectura política. El tema central és sempre la [...] de béns familiars i el manteniment de costums propis catalans. El seu propòsit és convertir els valors de la Catalunya rural en un senyal d'identitat per a la burgesia catalana.

Amb la Restauració els temes que tractarà seran més inversemblants i només els intents de renovació li proporcionaran resultats destacables. Malauradament, primer l'error d'escriure en vers les seves produccions de temàtica actualitzada i després la mala crítica rebuda quan ho va intentar en [...] amb millors resultats, van fer que Soler no trobés el seu lloc en les noves tendències teatrals. Morí el 1895 sentint-se apartat amb només 55 anys.

prosa, menestrals, crítica, transmissió
A: dramaturgs; anònimes; paròdies; històric; costumistes; companyia; crítica; menestrals; tranmissió; prosa

Q: L'èxit de [...] va ser immediat, però el públic només acceptà els seus drames per la força d'un costumisme impossible en els drames en castellà. A partir de Les joies de la Roser la presència del català al teatre s'haurà multiplicat per deu i el plat fort de la representació passa a ser un drama o una comèdia en català. De fet, els menestrals i després els burgesos es sentien retratats i idealitzats en les produccions costumistes.

Així, juntament amb paròdies i sàtires, Soler produí drames històrics i de costums, a més d'una tercera fórmula que el crític Josep Yxart denominà drama jurídic. El punt de partida va ser l'abolició de la censura teatral durant el Sexenni Democràtic. Molts dels drames de Soler d'aquests anys tenen una possible lectura política. El tema central és sempre la tranmissió de béns familiars i el manteniment de costums propis catalans. El seu propòsit és convertir els valors de la Catalunya rural en un senyal d'identitat per a la burgesia catalana.

Amb la Restauració els temes que tractarà seran més inversemblants i només els intents de renovació li proporcionaran resultats destacables. Malauradament, primer l'error d'escriure en vers les seves produccions de temàtica actualitzada i després la mala crítica rebuda quan ho va intentar en prosa amb millors resultats, van fer que Soler no trobés el seu lloc en les noves tendències teatrals. Morí el 1895 sentint-se apartat amb només 55 anys.

prosa, menestrals, crítica, transmissió
A: crítica

Q: Les circumstàncies del naixement d'Àngel Guimerà (els seus pares no eren casats) i altres factors biogràfics (ser fill de pare català i mare canària, un festeig contrariat...) es consideren actualment com les causes de la desconnexió evident entre una vida privada extremadament discreta i una producció teatral amb un alt [...] passional.

Durant un primer període dels anys 80 es proposà sobretot seguir la proposta programàtica de Josep Yxart, en el sentit de constituir una alternativa al teatre fonamentalment [...] de Frederic Soler que alternava les comèdies costumistes amb els drames rurals i històrics. La idea de molts intel·lectuals era de buscar noves propostes per donar al teatre català un prestigi literari que l'obra massa popularista de [...] no podia aconseguir.

De fet, Àngel Guimerà va ser l'autor triat pels seus companys de generació per desenvolupar noves formes de teatre que amb el nom de [...] s'estaven imposant en els escenaris europeus. Es tractava de seguir el model de [...] que Europa tot just descobria com a possibilitat a mig camí entre el primer romanticisme massa exagerat i el classicisme anterior tan retòric.

Com a característiques més destacables d'aquesta primera etapa són l'aproximació a un major [...] tant en els arguments com en les formes d'expressió i l'establiment d'unes constants temàtiques que Guimerà ja no abandonarà en la seva producció posterior (els conflictes passionals que a causa d'una relació de poder manifestaven una [...] deguda a l'orfenesa o el mestissatge).
A: voltatge; melodramàtic; Pitarra; tragèdies; Shakespeare; realisme; inadaptació

Q: Després de dues dècades de producció costumista en castellà, els primers [...] de costums en català es publicaren a partir de 1865 al setmanari satíric Un tros de paper de Barcelona. Aquesta publicació, liberal i republicana, defensava un model de llengua fidel a la realitat ("el català que ara es parla") i els seus continguts estaven relacionats amb els [...] ciutadans.

En aquest primer període, destaca per la seva qualitat l'obra de Robert Robert. Escriptor i polític, Robert és el model del romàntic liberal, compromès i incòmode amb la realitat que l'envolta. L'estil de la seva prosa es caracteritza per la manca de fil [...], la intervenció del narrador per expressar opinions. L'estil col·loquial i la vivesa el convertiren en el model del costumisme posterior.

Amb el temps, els quadres de costums van rebre l'atenció dels [...] i dels escriptors de més anomenada i van passar de la premsa humorística a les revistes de prestigi i als llibres com a reculls i posteriorment al teatre i a la novel·la. És amb l'obra d'Emili Vilanova que aquest gènere arriba a la maduresa i qui millor exemplifica aquesta [...].

crítics, costums dignificació, argumental, quadres
A: quadres; costums; argumental; crítics; dignificació

Q: Fill d'una família benestant, compensà una escassa formació amb una important afició a la lectura. Publicà els seus primers articles a la premsa satírica continuadora de la línia d'Un tros de paper que participaven d'idees com "treballar moralitzant" i "escriure [...] el poble". També hàbil recreant el llenguatge col·loquial, però menys crític que Robert Robert, Vilanova mostra l'encant de la vida [...] amb la voluntat de fixar unes maneres de ser i de viure que amb la transformació social estaven desapareixent.

D'un signe marcadament diferent, la novel·la realista concep la societat en [...] transformació. Mentre que el costumisme rebutjava els canvis socials derivats de la industrialització, el realisme participava de l'optimisme i la [...] en el progrés. De fet, el moviment realista representava la burgesia en ple ascens: els autors mateixos pertanyien a aquesta classe i es dirigien a un públic d'igual extracció social.

quodiana, confiança, instruint, permanent
A: instruint; quotidiana; permanent; confiança

Q: Va nàixer el 1845 a la Plana de Vic en una família pagesa, [...] però relativament il·lustrada. A deu anys ingressà al Seminari de Vic.

Afectat de cefalees passà del 1871 al 73 fent el [...] d'Espanya a Cuba com a capellà del vaixell en els vapors de la Companyia Transatlàntica d'Antoni López, futur marquès de Comillas i el 1877 entrà al seu [...] com a capellà de la família i més tard com a almoiner. En el seu palau a la Rambla de Barcelona pogué tractar personalitats i realitzar llargues excursions pel Pirineus, i fer [...] importants al nord d'Àfrica, l'Europa central i l'Orient Mitjà.

El 1866, de tornada de Terra Santa, sofrí una crisi espiritual. Claudi López, segon marquès de Comillas, decidí prescindir dels seus serveis i els bisbes de Barcelona i Vic el traslladaren al santuari de la Gleva durant dos anys.

El 1895 abandonà la Gleva i s'establí a Barcelona en el domicili d'una vídua amb dues filles i publicà un comunicat a la premsa en què es declarava [...] d'una persecució injusta. El bisbe el privà de celebrar missa i ell respongué amb una sèrie d'articles periodístics "en defensa pròpia".

A la fi el 1897 acceptà una [...] amb un escrit de retractació i se li concediren les llicències sacerdotals. Morí el 1902 i fou enterrat enmig de la manifestació de dol més important de la història de Catalunya.
A: modesta; trajecte; servei; viatges; víctima; reconciliació

Q: Manifestà de ben jove una notable aptitud literària. Després d'unes primeres composicions barroques i populars, conreà la poesia neoclàssica. El 1865 tingué un accèssit i un premi extraordinari als Jocs Florals de Barcelona per dues composicions romàntiques, que li procuraren contactes personals amb les figures de la Renaixença.

Animat per això treballà en el tema [...] amb L'Espanya naixent, i començà el poema èpic L'Atlàntida que deu anys després li donà reconeixement dins i fora de Catalunya.

El 1880 amb motiu del mil·lenari montserratí publicà dos poemaris que després aplegà a Montserrat. El 1885 publicà Canigó, el seu millor poema èpic, una llegenda romàntica sobre els orígens cristians de Catalunya. També en la línia del romanticisme, el volum Pàtria i el 1889 Dietari d'un pelegrí a Terra Santa, considerat la seva millor obra en prosa.

Després del seu conflicte amb l'Església, publicà també Flors del Calvari (1896) en correspondència amb els articles En defensa pròpia. Jacint Verdaguer fou l'escriptor català més destacat del segle XIX i el més representatiu de la Renaixença.
A: colombí

Q: Aquests trets van consolidar la seva obra teatral durant la dècada dels 90 en els seus drames en [...], especialment amb Maria Rosa (1894), Terra baixa (1896) i La filla del mar (1900). Amb aquestes obres, que parlaven de la vida dels obrers, dels pagesos i dels mariners, mostra la realitat dels processos de canvi que patia la societat catalana en el pas cap a un model clarament urbà i industrial.

Després d'aquesta etapa culminant, Guimerà es veié al cim de la popularitat i el reconeixement internacional i empès per la necessitat de no perdre el favor del públic intentà adaptar el seu teatre als nous corrents estètics, especialment del [...].

No es pot oblidar tampoc que Guimerà s'havia donat a conèixer com a poeta abans que com a [...] i en aquest gènere hauria pogut constituir, si el teatre no l'hagués absorbit talment, una alternativa i una via de renovació enfront de [...]. I és important també destacar que per a Àngel Guimerà, la creació literària era indestriable de la seva militància catalanista i considerava el projecte col·lectiu de normalització cultural i lingüística un deure previ a qualsevol idea partidista.
A: prosa; modernisme; dramaturg; Verdaguer

Q: Narcís Oller naix el 1846 i creix a la casa de l'oncle matern Josep Moragas a Valls, des dels 3 anys. De Valls, en recordarà el paisatge, la gent i els costums d'un [...] gran, que descriurà a L'Escanyapobres (1884) i Vilaniu (1885).

Amb el seu cosí Josep Yxart i de Moragas va compartir jocs, [...] pel dibuix i la pintura, lectures i ambicions literàries. Des de jove compaginà el gust pel tracte social amb l'[...] del comportament humà.

El 1863 es traslladà a Barcelona a estudiar Dret. El 1873 començà a treballar i anà a viure a la Barcelona vella amb la seva mare que morí tres anys després. Llavors es traslladà a la Rambla de Catalunya a la Barcelona [...]. Aquests dos espais serien els [...] de La papallona (1882), la ciutat vella que aspira a ser la ciutat cosmopolita que ja és a La febre d'or (1900-1902).

nova, observació, poble, escenaris, inclinació
A: poble; inclinació; observació; nova; escenaris

Q: Des de 1881 anà a viure a Madrid per disposar de més temps per a escriure i s'afirmà com a escriptor [...], amic dels millors escriptors castellans del moment (Pardo Bazán, Pérez Galdós i Pereda).

L'estil d'Oller parteix de fets i personatges reals, als quals aplica la [...], no per deformar-los, sinó per acolorir-los. Com a escriptor [...] es proposa l'anàlisi d'una [...] universal a través de l'estudi d'un determinat context històric.

Des de 1900, la mort d'Yxart i els canvis sobre la novel·la a nivell europeu, van accentuar la seva [...]. De tota manera, amb Pilar Prim (1906) sabé connectar amb les noves tendències com el Modernisme.

inseguretat, realista, imaginació, naturalista, passió
A: realista; imaginació; naturalista; passió; inseguretat

Q: [Image]

[Image]

[Image]

L'[...] és el mètode d'organització del saber a l'edat mitjana. L'ensenyament universitari i gran part de la cultura escrita medieval es fonamentava en els textos dels [...], és a dir, d'aquells que tenien [...] per a la transmissió de la [...]. L'escolàstica va potenciar la cultura [...] fins a límits insospitats amb la generalització de a lectura [...], la utilització del [...] per a l'esborrany, l'ús de la [...] d'oca en lloc de la canya, etc.
A: escolàstica; autors; autoritat; veritat; escrita; silenciosa; paper; ploma

Q: Literàriament les idees renaixentistes desenvoluparen nous generes en el [...], la [...] i la [...]. En el renaixement del teatre clàssic són importants la recuperació de [...] amb textos relacionats amb Plaute, Terenci, Aristòtil... El concepte de [...] com a imitació de la vida i [...] de la veritat, afavoreix la temàtica civil i el desenvolupament de [...] estables d'actors professionals, sobretot per al públic cortesa. Un exemple seria La vesita, del valencià Joan Ferrandis d'Heredia, que reflecteix les servituds l els rituals de les visites de compromís entre la noblesa.

Literatura destinada a ésser representada.
Forma ordinària del llenguatge, parlant o escrivint, no subjecta a la mesura i al ritme del vers.
Gènere d'obres escrites en vers.
Gènere dramàtic fonamental de la preceptiva clàssica, caracteritzat pel desenllaç feliç i per la intenció, generalment crítica, moralitzadora o satírica.
Nom del llibre antic i medieval, diferent del rotlle de papir o de pergamí.
Superfície llisa i molt reflectora que, per reflexió dels raigs de llum, dóna imatges clares dels objectes.
Grup d'artistes i de tècnics teatrals units per a la representació continuada d'espectacles.
A: teatre; prosa; poesia; còdexs; comèdia; espill; companyies

Q: Les representacions teatrals a la Barcelona del XIX van consistir durant dècades en la representació en tres, quatre o cinc actes d'una obra escrita en castellà, a més d'una simfonia inicial, un ball i un o dos sainets curts. En aquest context, la preocupació pels allistaments forçats per a la guerra d'Àfrica va animar alguns [...] catalans a escriure obres en castellà, però sobre aquest tema referit al nostre territori. De fet, per als nostres autors, l'obra en castellà era la producció de prestigi que signaven amb el seu nom i els sainets i peces curtes que podien ser en català o bilingües, les deixaven anònimes o les signaven amb pseudònim.

Autodidacte per necessitat, Frederic Soler compaginava el seu ofici de rellotger amb l'elaboració d'obres festives per als estudiants en tallers i pisos i per a representacions de sala i alcova, que eren un entreteniment comú a les cases particulars de l'època. Escrigué paròdies i sàtires dels drames històrics i dels de tema patriòtic que estaven de moda (Don Jaume el conquistador, La botifarra de la llibertat).

Veient que les seves obres d'entreteniment funcionaven, estrenà el 1864 Juan Fivaller, un drama històric que passà sense pena ni glòria. En canvi la peça curta en català que l'acompanyava, L'esquella de la torratxa (paròdia de La campana de la Almudaina), que va signar com a Serafí Pitarra va obtenir un èxit sense precedents. Així, altres dramaturgs de més anomenada van seguir el seu exemple de les paròdies en català i a finals del mateix any naixia la primera companyia creada expressament per a representar obres en català.

Aviat, Frederic Soler alternà les paròdies amb peces costumistes que obtingueren un èxit encara més gran. La temporada següent, un altre teatre va formar una companyia per a la producció en català, però per a un repertori més seriós, seguint el criteri de la crítica inquieta per la temàtica irreverent que triomfava. El mateix Soler estrenà el 1866 el drama Les joies de la Roser

paròdies, anònimes, històric, costumistes, dramaturgs, companyia
A: dramaturgs

Q: Va nàixer el 1845 a la Plana de Vic en una família pagesa, [...] però relativament il·lustrada. A deu anys ingressà al Seminari de Vic.

Afectat de cefalees passà del 1871 al 73 fent el trajecte d'Espanya a Cuba com a capellà del vaixell en els vapors de la Companyia Transatlàntica d'Antoni López, futur marquès de Comillas i el 1877 entrà al seu servei com a capellà de la família i més tard com a almoiner. En el seu palau a la Rambla de Barcelona pogué tractar personalitats i realitzar llargues excursions pel Pirineus, i fer viatges importants al nord d'Àfrica, l'Europa central i l'Orient Mitjà.

El 1866, de tornada de Terra Santa, sofrí una crisi espiritual. Claudi López, segon marquès de Comillas, decidí prescindir dels seus serveis i els bisbes de Barcelona i Vic el traslladaren al santuari de la Gleva durant dos anys.

El 1895 abandonà la Gleva i s'establí a Barcelona en el domicili d'una vídua amb dues filles i publicà un comunicat a la premsa en què es declarava víctima d'una persecució injusta. El bisbe el privà de celebrar missa i ell respongué amb una sèrie d'articles periodístics "en defensa pròpia".

A la fi el 1897 acceptà una reconciliació amb un escrit de retractació i se li concediren les llicències sacerdotals. Morí el 1902 i fou enterrat enmig de la manifestació de dol més important de la història de Catalunya.
A: modesta

Q: Les circumstàncies del naixement d’Àngel Guimerà (els seus pares no eren casats) i altres factors biogràfics (ser fill de pare català i mare canària, un festeig contrariat...) es consideren actualment com les causes de la desconnexió evident entre una vida privada extremadament discreta i una producció teatral amb un alt [...] passional.

Durant un primer període dels anys 80 es proposà sobretot seguir la proposta programàtica de Josep Yxart, en el sentit de constituir una alternativa al teatre fonamentalment melodramàtic de Frederic Soler que alternava les comèdies costumistes amb els drames rurals i històrics. La idea de molts intel·lectuals era de buscar noves propostes per donar al teatre català un prestigi literari que l’obra massa popularista de Pitarra no podia aconseguir.

De fet, Àngel Guimerà va ser l’autor triat pels seus companys de generació per desenvolupar noves formes de teatre que amb el nom de tragèdies s’estaven imposant en els escenaris europeus. Es tractava de seguir el model de Shakespeare que Europa tot just descobria com a possibilitat a mig camí entre el primer romanticisme massa exagerat i el classicisme anterior tan retòric.

Com a característiques més destacables d’aquesta primera etapa són l’aproximació a un major realisme tant en els arguments com en les formes d’expressió i l’establiment d’unes constants temàtiques que Guimerà ja no abandonarà en la seva producció posterior (els conflictes passionals que a causa d’una relació de poder manifestaven una inadaptació deguda a l’orfenesa o el mestissatge).
A: voltatge

Q: Aquests trets van consolidar la seva obra teatral durant la dècada dels 90 en els seus drames en [...], especialment amb Maria Rosa (1894), Terra baixa (1896) i La filla del mar (1900). Amb aquestes obres, que parlaven de la vida dels obrers, dels pagesos i dels mariners, mostra la realitat dels processos de canvi que patia la societat catalana en el pas cap a un model clarament urbà i industrial.

Després d’aquesta etapa culminant, Guimerà es veié al cim de la popularitat i el reconeixement internacional i empès per la necessitat de no perdre el favor del públic intentà adaptar el seu teatre als nous corrents estètics, especialment del modernisme.

No es pot oblidar tampoc que Guimerà s’havia donat a conèixer com a poeta abans que com a dramaturg i en aquest gènere hauria pogut constituir, si el teatre no l’hagués absorbit talment, una alternativa i una via de renovació enfront de Verdaguer. I és important també destacar que per a Àngel Guimerà, la creació literària era indestriable de la seva militància catalanista i considerava el projecte col·lectiu de normalització cultural i lingüística un deure previ a qualsevol idea partidista.
A: prosa

Q: Narcís Oller naix el 1846 i creix a la casa de l’oncle matern Josep Moragas a Valls, des dels 3 anys. De Valls, en recordarà el paisatge, la gent i els costums d’un poble gran, que descriurà a L’Escanyapobres (1884) i Vilaniu (1885).

Amb el seu cosí Josep Yxart i de Moragas va compartir jocs, inclinació pel dibuix i la pintura, lectures i ambicions literàries. Des de jove compaginà el gust pel tracte social amb l’[...] del comportament humà.

El 1863 es traslladà a Barcelona a estudiar Dret. El 1873 començà a treballar i anà a viure a la Barcelona vella amb la seva mare que morí tres anys després. Llavors es traslladà a la Rambla de Catalunya a la Barcelona nova. Aquests dos espais serien els escenaris de La papallona (1882), la ciutar vella que aspira a ser la ciutat cosmopolita que ja és a La febre d’or (1900-1902).
A: observació

Q: Des de 1881 anà a viure a Madrid per disposar de més temps per a escriure i s’afirmà com a escriptor realista, amic dels millors escriptors castellans del moment (Pardo Bazán, Pérez Galdós i Pereda).

L’estil d’Oller parteix de fets i personatges reals, als quals aplica la [...], no per deformar-los, sinó per acolorir-los. Com a escriptor naturalista es proposa l’anàlisi d’una passió universal a través de l’estudi d’un determinat context històric.

Des de 1900, la mort d’Yxart i els canvis sobre la novel·la a nivell europeu, van accentuar la seva inseguretat. De tota manera, amb Pilar Prim (1906) sabé connectar amb les noves tendències com el Modernisme.
A: imaginació

Q: [Image]

L'Església, als darrers anys del segle XII va començar a prestar una atenció creixent a la predicació als [...], com a resposta a un desig de sentir [...]. Excepte en alguna circumstància excepcional com la predicació de les [...], la predicació havia quedat reclosa en els monestirs on l'homilia [...] era el mitjà principal de l'[...] per a la instrucció de la seva comunitat.
A: laics; sermons; croades; monàstica; abat

Q: [Image]

Els monjos cistercencs (els benedictins) van ser els primers a experimentar la necessitat de formar [...] i de compondre [...]. El trasllat del sermó des del [...] a la parròquia comporta algunes transformacions. Als segles XIII i XIV, l'antic sermó d'interpretació frase per frase de l'escriptura va ser substituít pel sermó [...] amb una estructura [...].

Els nous ordes [...] contribueixen notablement a la consolidació del [...] modern. El 1213 Domingo de Guzmán instaura l'Orde dels Predicadors, els [...], el nom dels quals assenyala la seva finalitat essencial, al temps que Francesc d'Assís fundava l'Orde dels Frares Menors o [...].
A: predicadors; sermons; claustre; modern; lògica; mendicants; sermó; dominicans; franciscans

Q: [Image]

[Image]

[Image]

L'[...] és el mètode d'organització del saber a l'edat mitjana. L'ensenyament universitari i gran part de la cultura escrita medieval es fonamentava en els textos dels [...], és a dir, d'aquells que tenien [...] per a la transmissió de la [...]. L'escolàstica va potenciar la cultura [...] fins a límits insospitats amb la generalització de a lectura [...], la utilització del [...] per a l'esborrany, l'ús de la [...] d'oca en lloc de la canya, etc.

Es considerava auctor ([...]) aquell que produïa escrits amb auctoritas ([...]), i tenia una responsabilitat total en allò que havia escrit; en canvi, el compilator refusava categòricament qualsevol responsabilitat ja que s'havia limitat a [...](el verb usual és recitare) les seves fonts, les obres dels auctores.

El desig de fer més fàcilment [...] el material dels [...] va desenvolupar el gènere de la compilatio. Les [...], amb diversos mètodes de subdivisió i d'organització del material i amb sistemes sofisticats de remissions, permeten l'[...] a d'obres importants a través d'extractes d'una manera [...] i ja preparada.
A: escolàstica; autors; autoritat; veritat; escrita; silenciosa; paper; ploma; autor; autoritat; reproduir; accessible; autors; compilacions; accés; còmoda

Q: Narcís Oller naix el 1846 i creix a la casa de l'oncle matern Josep Moragas a Valls, des dels 3 anys. De Valls, en recordarà el paisatge, la gent i els costums d'un poble gran, que descriurà a L'Escanyapobres (1884) i Vilaniu (1885).

Amb el seu cosí Josep Yxart i de Moragas va compartir jocs, inclinació pel dibuix i la pintura, lectures i ambicions literàries. Des de jove compaginà el gust pel tracte social amb l'[...] del comportament humà.

El 1863 es traslladà a Barcelona a estudiar Dret. El 1873 començà a treballar i anà a viure a la Barcelona vella amb la seva mare que morí tres anys després. Llavors es traslladà a la Rambla de Catalunya a la Barcelona nova. Aquests dos espais serien els escenaris de La papallona (1882), la ciutar vella que aspira a ser la ciutat cosmopolita que ja és a La febre d'or (1900-1902).

observació
A: observació

Q: Des de 1881 anà a viure a Madrid per disposar de més temps per a escriure i s'afirmà com a escriptor realista, amic dels millors escriptors castellans del moment (Pardo Bazán, Pérez Galdós i Pereda).

L'estil d'Oller parteix de fets i personatges reals, als quals aplica la [...], no per deformar-los, sinó per acolorir-los. Com a escriptor naturalista es proposa l'anàlisi d'una passió universal a través de l'estudi d'un determinat context històric.

Des de 1900, la mort d'Yxart i els canvis sobre la novel·la a nivell europeu, van accentuar la seva inseguretat. De tota manera, amb Pilar Prim (1906) sabé connectar amb les noves tendències com el Modernisme.

imaginació
A: imaginació

Q: Després de dues dècades de producció costumista en castellà, els primers [...] de costums en català es publicaren a partir de 1865 al setmanari satíric Un tros de paper de Barcelona. Aquesta publicació, liberal i republicana, defensava un model de llengua fidel a la realitat ("el català que ara es parla") i els seus continguts estaven relacionats amb els costums ciutadans.

En aquest primer període, destaca per la seva qualitat l’obra de Robert Robert. Escriptor i polític, Robert és el model del romàntic liberal, compromès i incòmode amb la realitat que l’envolta. L’estil de la seva prosa es caracteritza per la manca de fil argumental, la intervenció del narrador per expressar opinions. L’estil col·loquial i la vivesa el convertiren en el model del costumisme posterior.

Amb el temps, els quadres de costums van rebre l’atenció dels crítics i dels escriptors de més anomenada i van passar de la premsa humorística a les revistes de prestigi i als llibres com a reculls i posteriorment al teatre i a la novel·la. És amb l’obra d’Emili Vilanova que aquest gènere arriba a la maduresa i qui millor exemplifica aquesta dignificació.

crítics, costums dignificació, argumental, quadres
A: quadres

Q: Fill d’una família benestant, compensà una escassa formació amb una important afició a la lectura. Publicà els seus primers articles a la premsa satírica continuadora de la línia d’Un tros de paper que participaven d’idees com "treballar moralitzant" i "escriure [...] el poble". També hàbil recreant el llenguatge col·loquial, però menys crític que Robert Robert, Vilanova mostra l’encant de la vida quotidiana amb la voluntat de fixar unes maneres de ser i de viure que amb la transformació social estaven desapareixent.

D’un signe marcadament diferent, la novel·la realista concep la societat en permanent transformació. Mentre que el costumisme rebutjava els canvis socials derivats de la industrialització, el realisme participava de l’optimisme i la confiança en el progrés. De fet, el moviment realista representava la burgesia en ple ascens: els autors mateixos pertanyien a aquesta classe i es dirigien a un públic d’igual extracció social.

quodiana, confiança, instruint, permanent
A: instruint

Q: predicació

L'Església, als darrers anys del segle XII, va començar a prestar una atenció creixent a la predicació als laics; en part, com a resposta a diverses heretgies que s'estenien i triomfaven i, en part, com a resposta a un desig dels laics de sentir sermons, un desig que, en ell mateix, havia contribuït certament al naixement de les heretgies. Històricament, el sermó havia estat utilitzat pels predicadors missioners en el procés de conversió. Un cop l'Europa occidental ja s'havia convertit al cristianisme, el sermó -excepte en alguna circumstància excepcional, com en la predicació de les croades- va quedar reclòs en els monestirs, on l'homilia monàstica era el mitjà principal de l'abat per a la instrucció de la seva comunitat. De tots els sacerdots dedicats a la cura d'ànimes, només els bisbes tenien l'obligació de predicar i, encara, només un cop per setmana. I fins i tot aquesta obligació tan mínima va ser sovint negligida.

Sabem poc de la predicació popular, externa als monestirs, de final del segle XII i començament del XIII, tant l'ortodoxa com l'heterodoxa. Entre els predicadors ortodoxos, hi havia els monjos cistercencs, els primers a experimentar la necessitat de formar predicadors i de compondre sermons, ja que ells van ser els primers encarregats pel papat de combatre l'heretgia allí on creixia, al sud de França i arreu.

Els nous ordes mendicants contribueixen notablement a l'extensió i a la consolidació de la pràctica de la predicació moderna al poble. El 1213, Domingo de Guzmán instaura l'Orde dels Predicadors, els dominicans, el nom del qual ja assenyala clarament quina és la seva finalitat essencial. Coetàniament, Francesc d'Assís fundava l'Orde dels Frares Menors, els menors o franciscans; l'anècdota de Francesc predicant als ocells indica fins a quin punt el sant creia bàsic l'ensenyament a través de la paraula.

Extret de: M.A. Rouse; R.H. Rouse (1991). Authentic Witnesses: Approaches to Medieval Texts and Manuscripts (pàg. 246-8). Notre Dame, Indiana: University of Notre Dame Press.
L'Església, als darrers anys del segle XII va començar a prestar una atenció creixent a la predicació als [...], com a resposta a un desig de sentir [...]. Excepte en alguna circumstància excepcional com la predicació de les [...], la predicació havia quedat reclosa en els monestirs on l'homilia [...] era el mitjà principal de l'[...] per a la instrucció de la seva comunitat.

Els monjos cistercencs (els benedictins) van ser els primers a experimentar la necessitat de formar [...] i de compondre [...]. El trasllat del sermó des del [...] a la parròquia comporta algunes transformacions. Als segles XIII i XIV, l'antic sermó d'interpretació frase per frase de l'escriptura va ser substituít pel sermó [...] amb una estructura [...].

Els nous ordes [...] contribueixen notablement a la consolidació del [...] modern. El 1213 Domingo de Guzmán instaura l'Orde dels Predicadors, els [...], el nom dels quals assenyala la seva finalitat essencial, al temps que Francesc d'Assís fundava l'Orde dels Frares Menors o [...].
A: laics; sermons; croades; monàstica; abat; predicadors; sermons; claustre; modern; lògica; mendicants; sermó; dominicans; franciscans

Q: escolàstica

Mètode per excel·lència d'organització del saber a l'edat mitjana. Determina fins al detall els procediments escolars. Es fonamenta en el domini de les arts del trivi, especialment de la gramàtica llatina (d'un vocabulari precís que és un utillatge imprescindible) i de la dialèctica (ciència del recte raonament). La base de l'ensenyament és la lectio ("lectura"), l'exposició en profunditat dels textos; especialment, de la Bíblia i de les altres autoritats. Del comentari en ve la discussió (disputatio): es posa en qüestió el text, es raona a partir de l'autoritat, per arribar a una conclusió que el mestre determina (determinatio); naturalment l'autoritat no es contradiu, sinó que es matisa.

L'escolàstica va potenciar la cultura escrita fins a límits insospitats; aquestes són algunes de les innovacions que incorporà: generalització de la lletra cursiva individualitzada i de la lectura silenciosa, utilització del paper per a l'esborrany, producció massiva de llibres de referència, extensió de l'ús de la ploma d'oca en comptes de la canya, etc.

Al mateix temps, va desenvolupar tècniques indispensables per al bon control i gestió d'un volum molt gran d'informació escrita: els índexs, les concordances bíbliques, les compilacions de tota mena (històriques, legals, morals, naturals, de sermons, d'exemples, etc.), els florilegis d'autoritats, etc.
L'[...] és el mètode d'organització del saber a l'edat mitjana. L'ensenyament universitari i gran part de la cultura escrita medieval es fonamentava en els textos dels [...], és a dir, d'aquells que tenien [...] per a la transmissió de la [...]. L'escolàstica va potenciar la cultura [...] fins a límits insospitats amb la generalització de a lectura [...], la utilització del [...] per a l'esborrany, l'ús de la [...] d'oca en lloc de la canya, etc.
A: escolàstica; autors; autoritat; veritat; escrita; silenciosa; paper; ploma

Q: compilatio

Els segles XIII i XIV es caracteritzen pel desenvolupament de diverses menes d'activitat acadèmica escrita. Una aproximació més enraonada als originalia (els textos complets dels antics autors) va afavorir l'emergència d'una sèrie d'eines de recerca pensades per facilitar la localització d'informació. Es van produir tabulae, capitulationes, correctoria i concordantiae molt elaborades. I sobretot, els intel·lectuals volien perfeccionar l'organització dels textos dels seus auctores.

El desig de fer més fàcilment accessible el material dels autors va desenvolupar el gènere de la compilatio. Les compilacions, amb diversos mètodes de subdivisió i d'organització del material i amb sistemes sofisticats de remissions, permeten l'accés a d'obres importants a través d'extractes d'una manera còmoda i ja preparada. La compilatio no era nova: la novetat estava en el grau de sofisticació i de refinament que va atènyer el gènere a la tardor de l'edat mitjana. En llegir el pròleg a una de les grans compilacions (com l'Speculum maius de Vicenç de Beauvais, el De proprietatibus rerum de Bartomeu l'Anglès o el Communiloquium de Joan de Gal·les), hom s'adona de fins a quin punt l'escriptor és conscient, alhora, de l'especial activitat escrita que desenvolupa i de la seva tasca distintiva com a compilator.

Es considerava auctor aquell que produïa escrits amb auctoritas (autoritat), i tenia una responsabilitat total en allò que havia escrit; en canvi, el compilator refusava categòricament qualsevol responsabilitat ja que s'havia limitat a reproduir (el verb usual és recitare) les seves fonts, les obres dels auctores.

Extret de: A. Minnis (1979). "Late-Medieval Discussions of Compilatio and the Role of the Compilator". Beiträge zur Geschichte der Deustchen Sprache und Literatur (núm. 101, pàg. 385-87).
El desig de fer més fàcilment [...] el material dels [...] va desenvolupar el gènere de la compilatio. Les [...], amb diversos mètodes de subdivisió i d'organització del material i amb sistemes sofisticats de remissions, permeten l'[...] a d'obres importants a través d'extractes d'una manera [...] i ja preparada.
autoritat L'ensenyament universitari, i gran part de la cultura escrita medieval, es fonamentava en els textos dels autors (auctores), és a dir, d'aquells que tenien autoritat (auctoritas) per a la transmissió de la veritat. Ensenyar i aprendre consistia en l'exposició i el coneixement de les autoritats. Es tractava d'una nòmina més o menys establerta i tancada d'autors diversos en disciplines diverses, des de l'Antiguitat clàssica i els Pares de l'Església fins als universitaris del segle XIII. El seu ús per a resoldre les qüestions que es plantegessin en cada disciplina era indefugible. Aquests procediments tendien a menysprear l'originalitat. El treball dels intel·lectuals, en general, consistia a compaginar les autoritats i a resoldre les qüestions que la lectura d'aquestes suscitava; tanmateix, l'explicació dels autors portava també al plantejament de problemes nous. | Es considerava auctor ([...]) aquell que produïa escrits amb auctoritas ([...]), i tenia una responsabilitat total en allò que havia escrit; en canvi, el compilator refusava categòricament qualsevol responsabilitat ja que s'havia limitat a [...](el verb usual és recitare) les seves fonts, les obres dels auctores.
A: accessible; autors; compilacions; accés; còmoda; autor; autoritat; reproduir