Title: Teoria tema 3
Course: Llengua Catalana i literatura 1r ESO 1r T

El so de la o

La lletra o es pot trobar en posició tònica o àtona.

Si es troba en posició tònica, el so de la o pot ser obert o tancat.

Observa com es pronuncien la o oberta i la o tancada:

So de la o oberta i la o tancada

Font (oberta):

Fon* (tancada):

*Fon ve del verb fondre (desfer)

Fonts: GEIEC i Guies de pronunciació

o/u àtones

En general, en català occidental es diferencien clarament les vocals o i u en síl·laba ÀTONA (ex: pontet - puntet), però en català oriental la o àtona es pronuncia u; d'aquest dialecte, només el mallorquí i part del menorquí mantenen la pronúncia o. Així doncs...

Com sabrem si hem d'escriure o o u, en posició àtona?

1. Hem de recórrer al mot primitiu. Ex: pontet (derivat) s’escriu amb o perquè pont (primitiu-tònica) s’escriu amb o; puntet (derivat) s’escriu amb u perquè punt (primitiu-tònica) s’escriu amb u.

2. A final de mot la majoria de substantius i adjectius en què dubtem si s'han d'escriure amb o o amb u, s’escriuen amb o. Ex: carro, guerxo, i fan el plural amb -os.

3. S'escriuran amb u els que acaben en -au, -eu, -iu, -ou: cacau, correu, riu, pou.

4. Altres paraules que s'escriuen amb u: cactus, globus, porus, virus.

5. Per saber si has d’escriure o/u a l’arrel d’un verb, cal que conjuguis la primera persona del present d’indicatiu, que contindrà aquesta vocal en posició tònica.
Ex: poso (1a persona) → posar (inf)

6. S’escriu amb o la primera persona del singular del present d’indicatiu. Ex: jo canto.

Grafies B/V

Les grafies B/V

1 s'escriu B

• davant de l (poble, blanc ...) i de r (branca, brava...)

poble, blanc, branca, brava...

• darrere de m: embenar, tombar.. (però: tramvia, circumval·lació, triumvir..)

embenar, tombar...

• de vegades dintre d'una mateixa família de mots la p es transforma en b:

llop -> lloba, rep -> rebre

2 s'escriu V

• darrere de n:

envestida, minvar, canvi, conversa...

• en les terminacions de l'imperfet d'indicatiu dels verbs de la primera conjugació

-ava, -aves, -ava, àvem, -àveu, -aven

• de vegades dintre d'una mateixa família de mots la u es transforma en v:

blau -> blava, blavós; caliu -> escalivar...

3 discrepàncies entre el català i el castellà

• B en català, V en castellà

Àlaba -> Álava, baf -> vaho, beina -> vaina...

• V en català, B en castellà

avet -> abeto, avorrir -> aborrecer, avi -> abuelo...

4 parelles de mots escrits amb b o amb v

• Alguns mots que tenen un significat diferent segons s'escriguin amb b o amb v:

baca/vaca, beure/veure, ball/vall...

Font: Enxaneta

Apòstrof

Norma de l'apòstrof

Article | masculí | s'apostrofa | davant de totes les vocals (també precedides de h muda): l'home, l'ingrat, l'arc
no s'apostrofa | davant de i i u consonants: el iogurt, el uombat
femení | s'apostrofa | davant de totes les vocals menys i i u àtones (també precedides de h muda): l'Anna, l'anormalitat, l'organista, l'Índia, l'única (però: la unilateralitat, la innecessària)
no s'apostrofa | la una (hora), la ira, la host i noms de lletra (la e, la hac, la erra)
davant de i i u consonants: la hiena

Preposició de | s'apostrofa | davant de totes les vocals (també precedides de h muda): d'herba, d'altres, d'asimetries, d'universitat
no s'apostrofa | davant de noms de lletra: darrere de i
davant de i i u consonants: de iens, de iod

Pronom | s'apostrofa | davant de verb començat en vocal: m'està, n'agafa, s'integra, l'obté
darrere de verb acabat en vocal que no formi part de diftong: compra'n, porta'l, pondre's, porta'ns
en contacte amb un altre pronom (el segon, sempre que es pugui): te'n, la'n, se'm, te'ls, li'n, n'hi
no s'apostrofa | us, hi, ho, li, les en cap posició: us el pren, se us emporta, treure-us
la davant de i i u àtones: la inclou, la hi porta, la unifiquem

Font: UOC

Contracció

Les preposicions a, de, per seguides de l’article el/els, s’ajunten i formen una contracció:

- a + el = al
- a + els = als
- de + el = del
- de + els = dels
- per + el = pel
- per + els = pels

La partícula ca (reducció de casa) també es contreu davant de l’article masculí i l’article personal en:

- ca + el = cal
- ca + els = cals
- ca + en = can

Si l’article és femení no s’apostrofa: a la, de la, per la.
Si l’article s’ha d’apostrofar, no es fa contracció. Ex: El despatx de l’advocat.

Sinònims

Dues paraules, expressions o frases fetes diferents són sinònimes quan tenen el mateix significat o un de molt semblant.

- Ex: llum, claror i resplendor són paraules sinònimes.
- Ex: "Estar com un llum" vol dir el mateix que estar sonat o esbojarrat, ésser foll, no estar bé del cap.
- Ex: "Oli en un llum" significa que una solució ha resultat eficaç i ràpida.

Usem els sinònims per escriure un text amb més precisió i amb menys repeticions, per adaptar-nos a la situació comunicativa (no usarem el mateix vocabulari fent un discurs que parlant amb els amics) i per millorar la riquesa del text.

Podem trobar sinònims de mots en els diccionaris següents:

- Diccionari de sinònims i antònims
- DSIN

Antònims

Dues paraules són antònimes quan tenen el significat contrari.

Ex: veritat - mentida són paraules antònimes.

Podem formar antònims afegint els prefixos següents al mot: a-, anti-, des-, in-, -im, il-, ir-

Ex: asimptomàtic, antinuclear, descordar, inacabat, immadur, il·legal, irrespirable.

Podem trobar antònims de mots en el diccionari següent:

- Diccionari de sinònims i antònims

Derivació

Definició

La derivació és un procés de formació de mots nous a partir d’un lexema (també dit radical o arrel), generalment afegint-hi afixos:

mar + í→ marí
mar + ejar→ marejar

Els mots formats pel mecanisme de la derivació s’anomenen derivats.

El lexema (o arrel) és l’element significatiu, comú als mots d’una mateixa família lèxica, que resta d’una paraula quan se’n separen els afixos (prefixos i sufixos)

Família de paraules

És el conjunt de paraules formades per derivació d’un lexema o arrel comuna.

Arrel | Paraules formades per derivació
hivern- | hivernacle, hivernada, hivernal, hivernant, hivernar, hivernenc
mar- | marina, mariner, maresme, marítim, maregassa, maror, marejar, mareig
dorm- | dormir, dormia, dormissin, adormir, adormiment, adormissar-se, condormir-se, dormitiu, dormilega, dormitori

Classes d’afixos

Tenint en compte la posició de l’afix respecte de l’arrel, classifiquem els afixos derivatius en tres grups:

1. els prefixos, quan van davant l’arrel,
2. els sufixos, quan van darrere l’arrel,
3. els infixos, quan s’insereixen entre l’arrel i el sufix.

Mot derivat amb prefix |  | re + llogar → rellogar | Llogar una cosa que es té llogada, com ara un local o un habitatge. |
Mot derivat amb sufix |  | llogar + er → lloguer | Preu que s’ha de pagar al propietari d’una cosa quan es lloga. |
Mot derivat amb infix |  | llogar + at + er → llogater | Persona que fa servir un pis, una casa, un cotxe, etc. d’una altra persona pagant uns diners. |

Modificacions en l’arrel

El fet de col·locar un sufix després de l’arrel per formar una paraula derivada sovint comporta modificacions de diversa mena en el punt de contacte.

Canvis ortogràfics
c → qu | fresc – fresquíssim | ç → c | caça – cacera
g → gu | botiga – botiguer | s → ss | arròs – arrossar
gu → gü | aigua – aigüera | j → g | taronja – taronger

Canvis de sons
p →b | llop → llobató | ig → j / g | boig → bojament, bogeria
t →d | prat → praderia | ig → tj / tg | lleig → lletjor, lletgesa
c →g | càrrec → carregar | u → v | blau → blavor, blavenc

Supressió de sons |  | Addició de sons
-a | rialla → riall-eta,    illa→ ill-ot |  | -t- | cafè →cafe-t-er
-e | salvatge→ salvatg-ina |  | -d- | gran →gran-d-íssim
-o | suro→ sur-eda,    porxo→ porx-ada |  | -n- | jove →jove-n-ívol

Canvis de categoria

En molts casos la formació de nous mots per derivació comporta una categoria lèxica diferent:

- Nom derivat de verb: enyorança (d’enyorar), enterrament (d’enterrar)…
- Nom derivat d’adjectiu: blavor (de blau), saviesa (de savi)…
- Adjectiu derivat de nom: boirós (de boira), estiuenc (d’estiu)…
- Adjectiu derivat de verb: suador (de suar), xerraire (de xerrar)…
- Verb derivat de nom: arrelar (d’arrel), moblar (de moble)…

Sufixos lèxics

En general, cada un dels afixos aporta un matís significatiu que sempre és el mateix.

- El prefix in-/im- expressa negació: injust, indigne, inútil, immortal…
- El prefix re- expressa repetició: refer, repoblar…
- El prefix pre- expressa abans de: prehistòria, preromà, preadolescent
- El sufix -dat serveix per fer noms abstractes: bondat, maldat…
- El sufix -ble expressa possibilitat: avaluable, atribuïble…

Un mateix matís significatiu pot ser expressat per diferents afixos:

- Els sufixos -et /-eta, -ó /-ona, -ol /-ola, -í/-ina, -im serveixen per fer diminutius.
Ex: animalet, animaló, estanyol, bestiola, colomí, clavellina, polsim
- Els sufixos -à /-ana, -enc /-enca, -í /-ina serveixen per fer gentilicis.
Ex: valenciana, lleidatà, sabadellenc, porrerenca, menorquí, barceloní, parisenc
- Els sufixos -atge /-eria, -am /-ada, / -at serveixen per fer noms col·lectius.
Ex: fullatge, cristalleria, paperam, ocellada, alumnat
- Els sufixos -er / -era, -aire, -ista, -dor /-dora, -ant/-ent serveixen per fer noms de professions: o activitats.
Ex: cotxer, cambrera, llenyataire, dentista, pescador, vigilant, aprenent

I un mateix afix pot expressar matisos diferents. Per exemple, el sufix -er /-era pot servir per fer:

- gentilicis: brasiler, felanitxer
- noms d’oficis: ferrer, cambrer, perruquer, mariner
- adjectius que indiquen propensió a una cosa: ploraner, cridaner, tafaner
- llocs: galliner, traster
- arbres o plantes: ametller, presseguer, garrofer
- objectes: moneder

Font: Auladecatalà

Connectors de temps

Els connectors de temps indiquen el moment en què té lloc l’acció.

- Si vols explicar fets ja passats: ara fa poc, poc abans, molt abans, abans que, anteriorment...
- Si vols explicar fets que passaran més tard: tot seguit, a continuació, més endavant, després, tan aviat com, des que, així que, tan bon punt...
- Si vols explicar fets que passen al mateix temps: simultàniament, llavors, mentre, actualment, ara, ara mateix, al mateix moment, quan, paral·lelament, mentrestant, alhora que...
- Si vols explicar fets que es repeteixen: sempre que, cada cop/vegada que...
- Si vols expressar periodicitat i parts del dia/mes/any: sovint, a/de vegades, normalment, sempre, rarament, mai, al tard, al cap vespre, de nit, de matinada, l’endemà, cada any, enguany…

Font: Departament de Justícia