Title: Faula: El lleó i la guineu
Course: Llengua Catalana i literatura 1r ESO 1r T

El ferotge lleó s’havia fet vell. Quan era jove saltava, corria a una velocitat sorprenent. Ara ja no podia. Famolenc i ferotge, perseguia el petit vedell i el xai, però era debades, perquè no podia enxampar-los. Ells grimpaven molt veloços per l’abrupta muntanya i fugien de les seves urpes.

El vell rei lleó feia dies que no menjava, i ja se li veien les costelles, de com n’estava, de magre. Va pensar que, si no s’espavilava, es moriria de gana més que no pas de vell. Va estar pensant, pensant i, finalment, va trobar el seu remei.

Va fer córrer la veu que estava molt malalt al seu palau, que es volia acomiadar dels seus súbdits més estimats i va manar que l’anessin a veure.

Alguns hi van acudir a l’instant.

Però com que la malaltia del lleó era una fam voraç, amb el primer visitant ja se li va guarir una mica, perquè aquest va entrar a veure’l, però ja no en va sortir. La recepta del metge -que aquest cop era el malalt mateix- deia: “Menjar-se la visita”.

Així, l’un rere l’altre van anar a veure l’il·lustre malalt, i ell en cada visita estava més sa perquè recuperava les forces i ho feia senzillament menjant-se aquelles estimades visites.

Li va tocar el torn d’acudir a palau a la guineu. No podia desobeir l’ordre del seu rei, el vell i ferotge lleó.

Com que era molt astuta, es va acostar només a la porta de palau, sense entrar-hi. I va començar a mirar i a flairar l’entrada d’aquella mansió, que era en realitat una fosca, profunda i llòbrega cova.

El lleó, que estava ja molt sa, la va veure i li va dir:

- Guineu, amiga meva, entra, entra. Vine aquí, que em sento a l’últim instant de la meva vida. Ja no em queden forces. Acosta’t a mi, fes com les altres, estimada amiga.

I l’astuta guineu li va respondre:

- Com els altres? Ai, senyor! No vull fer jo com els altres perquè he vist que entraven, però no en sortien. Veig prou bé el que n’ha quedat, d’ells: només ossos i rastres de sang. No s’ha d’entrar en un lloc d’on no se’n surt!

I la guineu se’n va anar fugint del seu rei, el ferotge lleó. I va fer bé perquè, si no, hauria acabat com les altres visites del sobirà, que no podia córrer perquè era vell, però sí pensar, precisament pel fet que ho era.

Ser prudent val molt.

Navarro, R. (2013). Faules explicades als infants. Barcelona: Ed Edebé.
Imatges de Piqsels: lleó i guineu (consultat juliol 2020)