Title: B.7.3. Lectura per plaer: El mite de Narcís
Course: Llengua Catalana i literatura 1r ESO 1r T

El mite de Narcís

Publicat el 15 d'octubre de 2015 per Jordi Delclòs Casas

Fa molt i molt de temps, a l’antiga Grècia, hi vivia un noi jove de gran bellesa, que enamorava nois i noies. Es deia Narcís. Quan va néixer, un endeví va predir que si Narcís veia la seva imatge en un mirall seria la seva perdició, i així la seva mare va evitar sempre els miralls i altres objectes on es podia reflectir. Narcís va créixer sense ser conscient de la seva bellesa.

Un dia, mentre passejava pel camp, es va apropar a un rierol, i en el moment d’acostar-s’hi per beure, va contemplar una imatge que el va deixar atònit. A l’aigua s’hi mostrava la imatge d’un noi d’una gran bellesa. Trobà meravellosa la bellesa d’aquell rostre.

Va intentar parlar-li, però només veia com aquell rostre obria també la boca, mes sense dir-li res. Narcís allargava el braç, i aquell noi també allargava el braç cap a ell, però quan semblava que l’estava a punt de tocar i introduïa el braç a l’aigua, la imatge es feia fonedissa i s’esvaïa.

Cada dia era igual, sempre succeïa el mateix.

A la vora del rierol hi havia una cova on hi vivia Eco, una nimfa, que se’n va enamorar de seguida que el va veure. Per culpa d’una maledicció Eco no podia parlar, només podia repetir el final de les frases que sentia, és a dir, en feia l’eco. Eco intentava dir-li com n’estava, d’enamorada d’ell, i també volia dir-li que allò que veia a l’aigua era, en realitat, el seu reflex, però Narcís estava tan capficat en la seva pròpia imatge que ni la sentia, la veu de la ninfa. Eco va demanar ajuda als animals, que van explicar a Narcís que Eco l’estimava i que estava enamorada d’ell. Narcís se’n va riure. Aleshores Eco va marxar a la seva cova, d’on no en va sortir mai més. Diuen que de la tristor, es va convertir en una pedra.

Un dia, Narcís, embogit per aquella bellesa fluvial, es tirà al riu pensant que aquella era l’única forma en què podria arribar a aconseguir aquella imatge. Un cop a sota de l’aigua buscà amb insistència aquell reflex i, de tan obsessionat com estava, acabà ofegat. I en aquell lloc, on Narcís passà tantes hores contemplant el seu reflex, i on finalment hi va acabar perdent la vida, hi nasqueren unes flors molt belles, les flors del Narcís, que creixen a sobre de les aigües dels rius.

Font del text: Bloc XTEC (modificat; consultat el 20 de juliol de 2020))
Font de la imatge: Viquipèdia (consultat el 20 de juliol de 2020)