Title: Teoria tema 2
Course: Llengua Catalana i literatura 1r ESO 1r T

La faula, la llegenda i el mite

Observa la taula següent per saber les diferències que hi ha entre una faula, una llegenda i un mite:

Tots són textos narratius breus i de transmissió oral, però:

- La faula té caràcter exemplar (acaba amb un ensenyament moral) i els personatges són animals.

- La llegenda parteix d'un fet històric real al qual s'hi afegeixen elements inversemblants i els personatges són concrets.

- El mite té caràcter sagrat i els personatges són déus o herois.

Pel que fa a l'estructura, tots comencen amb el plantejament d'una situació, continuen amb l'acció i acaben amb una conclusió.

Ex:

Referència de l'exemple: Dossier Gust per la Lectura 2017-18

El so de la e

La lletra e es pot trobar en posició tònica o àtona.

El so de la e en posició tònica pot ser obert o tancat (només els parlars baleàrics neutralitzen la e tònica, així que pronuncien de la mateixa manera les paraules pera i para).

Observa com es pronuncien la e oberta i la e tancada:

Vers (e oberta):

Vent (e tancada):

Fonts: GEIEC i Guies de pronunciació

a/e àtones

En català occidental es diferencien clarament les vocals a i e en síl·laba ÀTONA (ex: pagar - pegar), però en català oriental es pronuncien de la mateixa manera: amb vocal neutra (diem que neutralitzen). La representació fonètica de la vocal neutra és: [ə]

So de la vocal neutra:

Com sabem si hem d'escriure a o e, en posició àtona?

1. Els substantius i els adjectius acaben amb -e quan són masculins (rellotge, periodisme, negre) i amb -a quan són femenins (poma, mirada, forta).

2. En substantius i adjectius de recórrer al mot primitiu.

- Ex: Pauet (derivat que duu vocal àtona) s’escriu amb a perquè Pau (primitiu, la a és tònica) s’escriu amb a.

- Ex: Peuet (derivat que duu vocal àtona) s’escriu amb e perquè peu (primitiu, la e és tònica) s’escriu amb e.

3. Si l’última lletra d’un verb és neutra, s’escriu amb a (ex: cantaria), i si la neutra és la penúltima, s’escriu amb e (ex: cantaven).

Canvis ortogràfics

El canvi de la lletra a per la lletra e en fer els plurals de substantius, adjectius i verbs obliga, de vegades, a fer canvis a les lletres anteriors. Observeu quins són aquests canvis:

-ca → -ques |  | -ga → -gues |  | -gua → -gües
-ça → -ces |  | -ja → -ges |  | -qua → -qües

Exemples:

vaca → vaques |  | obaga → obagues |  | paraigua → paraigües
creença → creences |  | platja → platges |  | pasqua → pasqües

Els determinants

DETERMINANTS:

- Acompanyen el nom i, en general, hi concorden en gènere i nombre (la noia = femení singular). N’hi ha alguns d’invariables, així que poden no concordar-hi (massa noies).
- Indiquen proximitat (aquesta, aquell), possessió (meu, meva), quantitat (quatre, una dotzena)...

Observa el quadre de determinants:

ELS DETERMINANTS
Tipus | Elements | Exemples
Article | el, la, els, les, l’ en, na (personal) | la jaqueta en Joan
Demostratiu de proximitat o llunyania | aquest, aquesta, aquests, aquestes aquell, aquella, aquells, aquelles | aquest llibre
Possessiu
meu, meva, meus, meves

teu, teva, teus, teves

seu, seva, seus, seves

nostre, nostra, nostres

vostre, vostra, vostres

seu, seva, seus, seves

(llur, llurs)
el meu mòbil

llurs familiars
Numerals
Cardinals: un, dos/dues, tres, quatre

Ordinals: primer, primera, primers, primeres

Partitiu: mig, mitja, mitjos, mitges

Multiplicatiu: doble, triple

Col·lectius: parell, dotzena
quatre quadres

tercer pis

mig quilo

doble grau

una dotzena d’ous
Quantitatius
bastant, bastanta, bastants, bastantes

molt, molta, molts, moltes

gaire, gaires

massa

prou

força
bastants dies

molta calor

gaires persones

massa regals

prou amics

força noies
Indefinits | algun, alguna, alguns algunes diversos, diverses cada | algun dia diverses vegades cada noia
Interrogatius/ Exclamatius | Quin, quina, quins, quines | Quina hora és? Quin soroll!

El substantiu

Els substantius (o noms) són paraules que designen persones, animals o coses. Varien en gènere (masculí o femení) i nombre (singular o plural).

Ex:

- noi, noia, nois, noies

- gos, gossa, gossos, gosses

- taula, taules

Nombre (singular - plural)

La majoria dels substantius formen el plural afegint -s al singular. Ex: nen - nens.

Canvis ortogràfics

Molts substantius que acaben amb -a formen el plural canviant aquesta -a per -es. Has d'estar atent/a als canvis ortogràfics:

- c > qu (coca - coques)
- ç > c (adreça - adreces)
- g > gu (arruga - arrugues)
- gu > gü (paraigua - paraigües)
- j > g (petja - petges)
- qu > qü (pasqua - pasqües)

Hi ha molts substantius que duliquen la essa. Ex: arròs - arrossos.

Les paraules que acaben en -sc, -st, -xt, -ig poden fer el plural amb -s o -os. Ex: discs/discos, gests/gestos, texts/textos, sondeigs/sondejos.

Hi ha paraules que només existeixen en plural. Ex: les bermudes, els diners, les estovalles, els pantalons, les postres... També cactus, dilluns, globus, llapis, temps, virus...

Gènere (masculí - femení)

Quan parlem de gènere ens referim al masculí i al femení dels mots.
Ex: bonic - bonica

Formació del femení

El femení es forma afegint una e al masculí (nen - nena), però de vegades, quan escrivim el femení hem de fer canvis ortogràfics. Fixa-t'hi:

c > g (amic - amiga)
t > d (cunyat-cunyada)
s > ss (gos - gossa)
p > b (llop - lloba)
u > v (jueu - jueva)
i > ïna (heroi - heroïna)
í > ïna (veí - veïna)

Hi ha femenins que acaben en -essa: alcaldessa, jutgessa, metgessa...
Els masculins en -leg fan el femení en -loga (criminòleg - criminòloga).

Formes invariables en gènere:

- Les formes -aire, -ista, -cida s'escriuran de la mateixa forma en masculí i en femení. Ex: el boletaire - la boletaire, el violonista - la violinista, la regicida - el regicida.
- Les formes -ant i -ent: el cantant - la cantant, el gerent - la gerent.
- Altres: el/la conserge, l'/la intèrpret, el/la logopeda, el/la pilot, el/la testimoni.

Al diccionari sabràs que és invariable perquè abans de la definició hi trobaràs m. i f.
Ex:

Hi ha substantius que tenen arrels diferents pel masculí i pel femení. Ex: amo - mestressa.

Hi ha paraules que canvien de significat segons si són masculines o femenines. Ex: el clau (ferro punxegut) - la clau (peça de metall que serveix per obrir portes).

El verb (temps, aspecte, mode, nombre, persona)

El verb és una categoria lèxica formada pel lexema (o arrel) i els morfemes (o desinències), i designa accions, processos o estats. Es pot flexionar en:

- Temps (passat, present, futur): pint-aven, pint-es, pint-aré
- Aspecte (acció acabada o no acabada): hem pintat, pintàvem
- Mode (indicatiu, subjuntiu, imperatiu): pintem, pinti, pinta!
- Nombre (singular o plural): pint-o, pint-eu
- Persona (1a, 2a, 3a): jo, tu, ell/ella/vostè, nosaltres, vosaltres, ells/elles/vostès

Els verbs s’organitzen en 1a, 2a i 3a conjugació:

1a conjugació (acaben en -AR): donar, mirar, cantar, pagar…
2a conjugació (acaben en -ER/-RE): beure, rebre, riure, témer...(també dir i dur)
3a conjugació (acaben en -IR): dormir, obrir, servir, traduir...

Per escriure un text expositiu o una narració hem de dominar els temps següents:

- Present d’indicatiu: estic cansada; normalment quedem a les quatre; el sol surt per l’est.
- Perfet d’indicatiu: aquest matí he pintat, aquest any has estudiat molt.
- Imperfet d’indicatiu: de petits jugàvem amb els veïns, de petit dormies molt poc.
- Passat perifràstic: ahir van sortir fins tard, el curs passat va aconseguir molt bones notes.

Connectors de causa i conseqüència

Per estructurar les idees en un text ens va bé conèixer els connectors de causa i de conseqüència.

- Indiquen causa: perquè, com que, ja que, per tal com, puix (que), pel fet de/que..

       → No indiquen causa les formes “degut a” o “doncs”.

- Indiquen conseqüència: així que, de manera que, per tant, en conseqüència, consegüentment, així doncs, doncs.