Title: Comprensió lectora: 90 anys del polígraf, l'aparell que detecta les mentides
Course: Llengua Catalana i literatura 2n ESO 1r T > Section: TEMA 1

90 anys del polígraf, l'aparell que detecta les mentides

Heu notat que, si algú mira d'enganyar-vos, li suen les mans, li augmenten les palpitacions del cor i se li accelera la respiració? Us agradaria demostrar si diu o no diu la veritat. Doncs teniu la solució: el polígraf.
---
Primeres passes d'un giny controvertit

Això no obstant, el polígraf té un origen mèdic. Al final del segle XIX. s'usaven en medicina uns aparells similars per registrar conjuntament els batecs del cor i els moviments respiratoris, amb unes cintes col·locades al voltant del tòrax. Cap al 1920, John A. Larson, un policia californià de Berkeley que alhora estudiava medicina, va voler demostrar el grau de veracitat de les respostes dels sospitosos.

L'any 1925 va ser Leonarde Keeler -també policia de Berkeley, psicòleg  i amic de Larson- qui adapta el polígraf mèdic per enregistrar els moviments fisiològics esmentats mitjançant unes agulles amb tinta sobre un paper que es desenrotllava d'un tambor. Alhora, va establir un mètode de preguntes dividides en rellevants (Sap qui va robar els diners de la recaptació?) i no rellevants (El llum d'aquesta habitació és encès?). Qüestions de contrast, ja que una persona innocent contestarà els dos tipus de preguntes sense excitació, mentre que el culpable patirà una brusca variació corporal en mentir, que el polígraf captarà. Per tot això, Keeler és considerat el pare del polígraf.

Tot i l'aparença de cientisme, el polígraf genera seriosos dubtes de credibilitat  pels falsos positius que es produeixen. Tant en casos de persones que se sap que diuen la veritat però l'aparell indica que menteixen, com en casos relacionats amb la falta de memòria. També és possible distorsionar els resultats amb tècniques  de relaxació, o si es prenen fàrmacs que temperen la reacció corporal.  A la dècada del 1990, els entrevistats es posaven un petit objecte punxant dins la sabata. Davant preguntes compromeses, premien el peu i el dolor confonia la reacció fisiològica i, per tant, el polígraf. La martingala es va acabar quan els van obligar a anar descalços.

Bona part de l'èxit del polígraf va ser degut al mateix Keeler, que va deixar la policia per esdevenir un àvid home de negocis. A la dècada del 1930,  amb el seu sistema perfeccionat, es va llançar a una ferotge carrera de relacions públiques, oferint el seu servei per resoldre casos de crims cèlebres. Així, per exemple, el trobem amb Eliot Ness, el famós cap dels Intocables que havien lluitat contra el gàngster Al Capone durant la Llei seca a Chicago. El 1938, Ness era el cap de policia de Cleveland, ciutat on dotze persones havien estat assassinades i esquarterades, fets dels quals s'havien fet  ressò tots els diaris. El maig del 1938 van detenir com a principal sospitós un cirurgià alcohòlic, Francis Sweeney. Keeler el va interrogar amb el polígraf i va determinar la seva culpabilitat. Tanmateix, l'home va quedar en llibertat per falta d'altres proves...i per ser cosí d'un congressista.

Èxit a la gran pantalla

El 1944 un periodista del Chicago Times, James McGuire, va indagar en l' assassinat d'un policia dotze anys abans, i va demostrar que l'únic testimoni dels fets havia mentit. Els dos homes condemnats injustament van  sortir de la presó. La tasca del periodista va inspirar una cèlebre pel·lícula (Call Northside 777), filmada com si es tractés d'un documental que aparenta una veracitat total. Dirigida per Henry Hathaway i protagonitzada per James Stewart, hi apareixen també Keeler fent un petit paper és què s'interpreta a si mateix en la  vida real. Durant l'interrogatori a l'acusat, Keeler explica a la càmera el funcionament precís del polígraf. Més publicitat, impossible. A partir de pel·lícula, l'èxit del detector de mentides va ser tal que l'adoptà la CIA (per esbrinar si els espies deien la veritat) i l'FBI, moltes comissaries i jutjats (per determinar el grau de veracitat de les respostes dels acusats) i fins i tot nombroses empreses privades, en casos de frau o estafa per part dels empleats.

               Salvador G Sàpiens, juny del 2015