Title: Continguts del mòdul 1
Course: Projecte Focus > Section: Mòdul 1: Preproducció

Design Thinking: el pensament de disseny per a crear audiovisuals

Vet aquí que una vegada hi havia un guionista que tenia les seves millors idees de matinada. I quan es despertava l'endemà al matí, no aconseguia recordar-les. Al final es va dir: "posaré un paper i un llapis al costat del llit i així, quan m’arribi la idea, la podré escriure". Aleshores, el guionista se’n va a dormir i, naturalment, de matinada es desperta amb una idea formidable, l’escriu ràpidament i se'n torna a dormir molt content. El matí següent es desperta i, al principi, oblida que ha escrit la idea. Mentre s’afaita, pensa: "Ah... Vaja, ahir vaig tenir una idea formidable i se m’ha oblidat. És terrible… No! No se m'ha oblidat, tenia el llapis i el paper". Va corrents cap a l’habitació, agafa el paper i llegeix: “Un noi s’enamora d’una noia".

Entrevista de Truffaut a Hitchcock per al llibre Hitchcock/Truffaut

La preproducció va des de la idea fins al guió i la preparació del rodatge a partir d'aquest. Però en realitat el procés comença abans de la idea. Perquè les idees, com exemplifica a la perfecció Hitchcock amb aquesta anècdota,  no apareixen per inspiració divina.  Les idees no sorgeixen del no-res. La inspiració i la creativitat afloren treballant. Per tant, cal un treball previ a la ideació i aquest treball segueix uns mètodes que afavoreixen el pensament creatiu. D’aquests, n’hi ha de molt diversos i cada creador/a acaba encaixant-los a la seva manera. I precisament, aquesta és una altra idea recurrent: la soledat de la creació, la persona genial tancada al seu estudi. Aquesta és una manera de treballar, pròpia d’alguns artistes, que fan néixer els seus projectes des de la seva visió personal. Però no és l'única.

Per al nostre projecte ens cal una visió més col·lectiva. Per tant, no idearem els vídeos des de la idea genial d'un sol individu, sinó que farem servir el disseny centrat en les persones usuàries (human-centered design) per tenir en compte les necessitats del grup. Treballarem amb el Design Thinking i la Cocreació.

Design Thinking

El Design Thinking és una metodologia creativa que ajuda a emmarcar problemes i cercar solucions. Quan parlem de creatiu molt sovint ho vinculem a aspectes estètics, en aquest cas en referim a l’acte de CREAR.

Cocreació

Implica involucrar directament usuaris, i/o altres agents, durant el procés de producció creativa. És fer un pas més enllà amb el Design Thinking, que sol ser la metodologia utilitzada, per donar poder a usuaris, públics i altres actors.

El pensament de disseny per a crear audiovisuals

Tot és dissenyable, tot és conceptualitzable. Una unitat didàctica ho és. També un audiovisual. Segons l'Institut d'Estudis Catalans, dissenyar és projectar un objecte que s’ha de fabricar, en què es combina la utilitat i l’estètica. Sobretot la cerca de la utilitat és el que treballa el pensament de disseny. Treballar amb les persones usuàries perquè cobreixi les seves necessitats.

El pensament de disseny té unes fases assimilables a les de la creació audiovisual. Quan un audiovisual vol ser útil, també participa d'aquest procés.

En els següents punts treballarem, pas a pas, aquestes fases, des de l'empatització per cercar el context fins al guió final i la cerca de recursos per al rodatge.

Investigar: fer-se bones preguntes

Newton en llençar la poma es va preguntar: si la poma cau, la lluna caurà?

Les bones preguntes impulsen el coneixement. Si Newton no s'hagués formulat aquesta pregunta, potser no sabríem tot el que sabem ara. La clau està en la pregunta, sense aquesta no hi hauria la resposta en forma de nou coneixement. Ho resumeix molt bé Jorge Wagensberg en un dels seus aforismes.

La història de la ciència és la història de les bones preguntes. S’avança quan canvia la pregunta. La resposta és gairebé rutina. Jorge Wagensberg

Jorge Wagensberg (arxiu familiar)

Però què és una bona pregunta? Segons el mateix Wagensberg, una bona pregunta és la que permet arribar a un nou coneixement i aquest nou coneixement ens hauria de portar a una nova pregunta. Per tant, podem identificar les bones preguntes segons el resultat que preveiem que ens poden aportar.

Quines d'aquestes preguntes ens condueixen a més coneixement?

- Com es diu aquesta estrella?
- Quina és la més gran, la que està més lluny, la que brilla més?…
- Com és que les estrelles no cauen? Com és que no es veuen de dia? Com és que fan llum?Com és que la Lluna no sempre té la mateixa forma?…

(Font: Neus Sanmartí)

Cel estrellat | Freepik

Preguntes reproductives i productives

- Reproductives: per respondre-les cal buscar informacions (en llibres, internet…) i repetir què diuen.
- Productives: obliguen a activar els coneixements adquirits de forma creativa.

La Neus Sanmartí, química i pedagoga, especialista en didàctica de les matemàtiques i de la ciència, proposa diverses maneres d'arribar a les bones preguntes. Una d'elles, la següent anàlisi. Podeu trobar una sessió completa de completa sobre les bones preguntes al següent enllaç.

De reproductives a productives

- Quines són les parts d’una flor?
- Què és una flor?
- Com explicaries a un amic què és una flor?
- En Joan ha sortit al camp i veu plantes amb parts diferents, però no sap si són flors o fruits. En què hauria de pensar per reconèixer-ho?
- A la Marta li agraden les flors perquè tenen els pètals de colors. En Marc li diu que hi ha flors sense pètals i la Marta no s’ho creu. Com li justificaries a la Marta que en Marc té raó?

(Font: Neus Sanmartí)

Imatge de l'exposició From life to life  | Dídac Roger per a La Mandarina de Newton

Preguntes tancades i obertes

Fer bones preguntes ens serveix tant per a investigar com per a fer bones entrevistes. Una classificació més clàssica és si les preguntes són obertes o tancades. No cal caure en l'extrem que siguin tan obertes que ens aboquen a generalitats inabastables, però en general, les preguntes obertes aporten molt més coneixement que les tancades.

- Tancades
  - respostes ràpides.
  - respostes curtes fins a ser monosil·làbiques (una pregunta tancada dona una resposta tancada).
  - la resposta sol ser única.
  - es poden respondre només emprant la memòria.
  - busca respostes preestablertes.

- Obertes
  - respostes lentes.
  - respostes més llargues i  elaborades.
  - poden tenir respostes diverses.
  - cal fer servir més eines a banda de la memòria.
  - implica creativitat en cercar la resposta.

Tipus de preguntes

Podem fer moltes preguntes diferents. Tenir una guia orientativa ens pot ajudar a emmarcar el coneixement que podem obtenir.

Evolucionar les preguntes

Aprendre i crear són processos de prova-error, de millora constant. A vegades fem preguntes menys interessants o que ens condueixin a un coneixement superficial o poc concret. Però podem transformar les preguntes i enriquir-les.

Imatge de l'exposició From life to life  | Dídac Roger per a La Mandarina de Newton

Ens podem trobar amb la següent pregunta: 'Qui planta els bolets?' D'aquesta manera, la pregunta ens aboca a un coneixement erroni. En canvi, si la transformem en 'D’on neix un bolet?', se'ns obren moltes possibilitats. També hi ha preguntes que, d'entrada, presenten més dificultats de resposta. Per exemple: 'Què és un nombre parell?'. Si la passem a una pregunta comparativa, se'ns clarifica molt la resposta 'Quina és la diferència entre un nombre parell i un d’imparell?'. També hi ha qüestions, com els perquès, que són metafísiques:  'Per què existim?' No hi ha resposta. En canvi:  'Com sorgeix la vida al nostre planeta?'. Aquesta pregunta formulada amb un com, sí ens implica un coneixement demostrable. Per tant, podem transformar i millorar les preguntes. Tornant a Jorge Wagensberg:

Canviar de resposta és evolució, canviar de pregunta és revolució.

Fer(-se) preguntes i més preguntes

Ha arribat el moment de fer-se moltes preguntes. Treballarem amb aquesta plantilla per plantejar totes les qüestions que potencialment acabaran sent el nostre vídeo de sabers curriculars.

image-hotspots-17558.h5p

Podeu descarregar aquesta plantilla en PDF a la secció de descàrregues del mòdul.

Empatitzar

Els processos creatius tradicionals obliden aquesta part. Molts creadors i creadores diuen tenir en compte el seu públic, però sovint ho fan des de la distància del seu escriptori solitari amb visions parcials i esbiaixades. Segurament també creiem conèixer el nostre alumnat i possiblement en moltes qüestions encertaríem els seus plantejaments, però sovint trobem sorpreses. Per tant, per començar el procés creatiu cal situar-se, conèixer el públic, analitzar el context.

Context

Abans de fer un vídeo cal observar, recollir i analitzar informació sobre el context i l’àmbit en què volem actuar, i les persones (usuàries) a qui volem que vagi dirigit el nostre projecte.

Treballarem amb la plantilla perfil per conèixer interessos, dubtes i pors, i també les il·lusions dels nostres usuaris. Per analitzar el context es fan servir aquestes i altres plantilles com el mindmap, el persona o el desig. Podeu trobar més informació sobre la metodologia del Design Thinking i l'empatització al web del projecte Natura i Ciutat.

image-hotspots-17326.h5p

Podeu descarregar aquesta plantilla en PDF a la secció de descàrregues del mòdul.

Definir el repte

Cal definir el repte abans de llençar-nos a pensar idees de com serà el nostre audiovisual. A partir del contingut escollit podem definir un objectiu o repte a ‘resoldre’ amb el vídeo. També cal que tinguem present i definim qui serà el nostre públic.

image-hotspots-17428.h5p

Podeu descarregar aquesta plantilla en PDF a la secció de descàrregues del mòdul.

Ideació: estratègies narratives i didàctiques

L'any 2012 s'estrenava el documental The act of killing de Joshua Oppenheimer. El film parlava del genocidi que es va viure a Indonèsia l'any 1965. En lloc del típic documental històric, cronològic i de testimonis, el director va demanar a un grup dels genocides que rodessin una pel·lícula que recreés els fets i com els agradaria ser recordats. Els botxins van gravar escenes surrealistes com la de la imatge del costat, a més de confessar alegrement tots els crims, tortures i violacions que van cometre. La càmera aconsegueix així capturar la banalització del mal per part dels assassins. El documental esdevé inoblidable, podria haver estat una història de guerra i genocidi com tantes altres que per rutina narrativa ja ni ens afecten. Però la combinació d'elements t'arriba a l'estómac: les imatges oníriques són surrealistes, els testimonis també voldries que ho fossin.

Imatge del documental The act of killing | Joshua Oppenheimer (2012)

Perquè el coneixement sigui útil ha de perdurar, l'hem de tenir a la memòria a punt per a quan sigui l'ocasió de fer-lo servir o per connectar-lo amb nous aprenentatges. Si volem que els nostres audiovisuals de sabers curriculars provoquin un coneixement perdurable, caldrà que busquem estratègies o dispositius narratius perquè el públic els recordi, tal com va fer Oppenheimer al seu documental. Tot i que no cal arribar a l'extrem d'originalitat al que va arribar el cineasta, cal que treballem fons i forma perquè el contingut arribi de la millor manera possible i respongui la pregunta plantejada. Treballarem el fons i la forma conjuntament, són inseparables: el plantejament del contingut ens portarà a la forma, al dispositiu.

Dispositiu narratiu

Aquella combinació d’estratègies i ingredients que fa que el nostre audiovisual sigui únic.

Ideant el nostre audiovisual: estratègies narratives i didàctiques

Com construïm aquest dispositiu? Com l'ideem? Un audiovisual és una història amb un principi, un desenvolupament i un final. Amb aquest viatge hem de respondre la pregunta que ens hem plantejat. Com la respondrem? El vídeo ha de ser atractiu i efectiu.  Per això cercarem  estratègies narratives que facin el nostre vídeo atractiu i estratègies didàctiques perquè l'aprenentatge proposat sigui efectiu. Seguidament alguns exemples d'aquestes estratègies:

Estratègies narratives (la història):

- excuses argumentals
- connexions amb la realitat
- objectes
- emocions

Estratègies didàctiques:

- exemples
- metàfores
- comparacions
- pensament visual

En realitat, acabarem barrejant estratègies narratives i didàctiques perquè fons i forma van de la mà. Una metàfora és una òptima estratègia didàctica que narrativament és molt potent.

No diguis, mostra!

La primera estratègia narrativa de l’audiovisual és aprofitar el potencial de la imatge.

Aquesta exhortació és gairebé un axioma en el món audiovisual. Però en realitat ve de la literatura. A Anton Chejov se li atribueix aquesta frase: "No em diguis que la lluna brilla: mostra’m el seu reflex en un got de vidre". De fet, Chejov no va dir exactament això, però com a resum ha fet fortuna i recull bastant el sentit de les seves paraules. En realitat va escriure en una missiva: "En descripcions de la Natura cal aprofitar els petits detalls, agrupant-los, perquè quan l'espectador tanqui els ulls, obtingui una imatge. Per exemple: tindràs una nit amb llum de lluna si escrius que a la presa d'un molí, el vidre d'una ampolla trencada va brillar com una petita estrella brillant, i que l'ombra negra d'un gos o un llop, va passar com una bola."
Per als vídeos que volem realitzar, podem matisar aquesta frase i concloure: No només diguis, mostra! És a dir: els nostres vídeos necessitaran explicacions, però cal aprofitar el potencial de la imatge, per tant, cal mostrar a més de dir.

Molts vídeos com el següent són merament explicatius. Sí que hi ha imatge, però és molt diferent de la que tindríem si gravéssim un professor/a explicant a la pissarra? No hi ha un aprofitament del mitjà audiovisual més enllà de mostrar aquesta pissarra, sigui real o virtual.

Divisió 2 xifres | Cristina Benet (2014)

Dividir és repartir: un concepte molt visual. Per tant,  hem perdut l'oportunitat de mostrar amb objectes que visualitzin aquest repartiment. En canvi, tot i la sobrietat de les explicacions, el següent vídeo explica i mostra. Cada concepte té un element visual que l'acompanya i connecta el que s'explica amb la realitat.

¿Qué es y para qué sirve la integral? | Bruno Bernal (2022)

Dispositiu i storyline

A partir del contingut (la pregunta que volem contestar amb l’audiovisual) idearem mitjançant una pluja d’idees per escrit, diverses estratègies (narratives i didàctiques) que conformaran possibles escenes del nostre audiovisual. Atenció: cal anar concretant: no valdrà dir que farem servir la diversió com a estratègia, caldrà concretar com aconseguirem aquesta diversió.

image-hotspots-17755.h5p

Podeu descarregar aquesta plantilla en PDF a la secció de descàrregues del mòdul.

Escaleta: estructurant el nostre vídeo de principi a fi

L'escaleta

Cal posar en ordre les idees. Tenim un bon principi? El desenvolupament aconsegueix contestar la pregunta que ha originat el nostre audiovisual? I com acabem el nostre relat? Tenim unes conclusions que ens ajudin a recordar què hem après?

Sovint tenim la imatge de l'escriptor/a o guionista compulsiva que, a partir de la idea, es posa a escriure desenfrenadament fins a completar el relat. En aquest imaginari s'oblida una eina cabdal que, a més, ens facilita molt la vida a l'hora d'escriure: l'escaleta. L'escaleta és com l'índex de capítols d'un llibre o d'un treball de classe: és la llista d'escenes que ens condueixen des del "hi havia una vegada" (plantejament) fins al final del relat (desenllaç), passant per tots els entrebancs (nus) si fos una pel·lícula, o per totes les explicacions, demostracions, exemples, metàfores... si fem un vídeo de sabers curriculars. Així que, un cop hem desplegat les nostres idees, les hem d'ordenar perquè la història tingui sentit de principi a final.

L'escaleta és una tasca important a vegades menystinguda i és un bon pas previ abans de l'escriptura final del guió perquè ens ajuda a passar d'una unitat més petita i poc concreta com és la idea, a la concreció molt més llarga i definitiva del guió. Aquest pas intermedi ens ajuda a estructurar i a no deixar-nos res rellevant al guió.

Si desglossem aquest vídeo, veureu que s'hi poden identificar diversos continguts, diverses escenes.

Mitjans a l'aula (pilot) | Kineina-LMDN-AulaMèdia (2017)

L'escaleta d'aquest vídeo seria aproximadament com el que recollim al següent document. Hi podeu veure el contingut (què expliquem, en groc) i els ingredients amb els que hem farcit aquest contingut (com ho expliquem, en blau).

La plantilla d'escaleta

Per a fer l'escaleta i ordenar les nostres escenes, aquesta plantilla ens pot ser útil. La podeu descarregar en PDF a la secció de descàrregues del mòdul.

image-hotspots-17757.h5p

El guió

Els continguts es van perfilant i van prenent forma. Ja veiem més a prop la gravació, però amb l'escaleta no n'hi ha prou per afrontar el rodatge amb garanties. Podríem agafar la càmera i posar-nos-hi, però començaríem a avançar i, al cap de poc, ens començarien a sorgir dubtes. Ens manquen detalls, concreció: què direm, què veurem. Això es resol amb un darrer pas: el guió.

Guió (literari)

És l'escrit detallat on es concreten les accions i els diàlegs. Dit d’una altra manera, especificarem què veurem i què escoltarem.

Amb el guió ja estem detallant tot allò que passarà a la nostra narració de forma exhaustiva. La concreció esdevé cabdal. Imaginem que els guionistes de Harry Potter haguessin escrit al guió d'una de les pel·lícules: "el professor SEVERUS SNAPE entra a classe enfadat". Pensem-hi un moment. Què ens imaginem? Potser ens imaginem que escridassa l'alumnat, o bé que llença la vareta contra en Harry Potter? La premissa "entra a classe enfadat" és molt poc concreta, dona peu a moltes interpretacions. Tindrem clar com és l'escena quan detallem totes les accions i diàlegs en temps present. La dimensió temporal d'enfadar-se és indeterminada. En canvi: si al guió hi diu que "el professor entra, dona un cop de porta, avança ràpidament fins a situar-se davant l'alumnat i els crida una ordre", estarem veient la pel·lícula al nostre cervell. Aquest és el fragment d'aquesta escena al guió de 'Harry Potter i el presoner d'Azkaban'.

Harry Potter és una ficció, però ens serveixen les mateixes indicacions a l'hora d'afrontar el guió d'un vídeo divulgatiu o educatiu.

Guions oberts: estil reportatge

Si el nostre vídeo conté entrevistes, no podrem tenir un guió definitiu amb tot el text del que es diu. En aquest cas el guió concretarà les preguntes (a l’espai per al diàleg) i farem una previsió de les imatges que creiem que podrien acompanyar les paraules de la persona entrevistada (a l’espai per a les accions).

Guió tècnic

El guió tècnic és l'evolució del guió literari amb algunes indicacions tècniques, com els tipus de pla que emprarem o indicacions de rètols i músiques. Al mòdul de llenguatge audiovisual i posada en escena, afegirem aquesta capa narrativa, però si exposem el guió tècnic aquí és perquè hi ha persones que, segons el tipus de vídeo que hagin de fer, opten directament per aquest format a dues columnes. Primer l'escriuen sense indicacions tècniques, com si es tractés d'un guió literari. I després hi afeixen aquesta capa. L'ús de les plantilles o els diversos formats de guió és força particular i respon a la manera d'organitzar-se de cadascú, fins i tot, segons el rol que un ocupi en l'equip. Als presentadors/es els va molt millor el guió literari perquè el text que han de dir apareix molt més net. En canvi, per a un càmera que ha d'enregistrar imatges il·lustratives per a una entrevista, li va molt millor preparar el guió a dues columnes: en una té les preguntes i en l'altra, va escrivint quines imatges creu que són les més adients més per il·lustrar la resposta.

Podeu descarregar les plantilles de guió a l'espai de descàrregues del mòdul.

La producció: la cerca de recursos i la preparació del rodatge

Desglossar el guió i cercar tot allò necessari

Un cop tinguem el guió, agafem un subratllador i marquem tot allò que necessitem. Després ho traslladem a una plantilla com aquesta per organitzar la cerca dels elements que hem de tenir preparats per al rodatge.

Aquesta i les altres plantilles són una base que podem adaptar a les nostres necessitats. Podem optar per altres opcions i, fins i tot, personalitzar-les al nostre gust. Per exemple, podem fer una llista amb tres columnes: a la primera hi posem l’element que necessitem, a la segona hi escrivim qui serà la persona encarregada d’aconseguir-ho i, a la tercera,  un espai per a observacions.

Ara només falta planificar bé la cerca i tenir-ho tot a punt el dia que ens citem per a gravar.

image-hotspots-17759.h5p

Podeu descarregar aquesta plantilla en PDF a la secció de descàrregues del mòdul.