Title: Continguts del mòdul 0
Course: Projecte Focus > Section: Mòdul 0: Introducció

Les fases de la producció audiovisual.

Aquí comença la nostra història, la de crear vídeos de sabers curriculars. Com qualsevol relat, aquesta història té tres parts plenament identificables. Plantejament, nus i desenllaç. Tota creació audiovisual també passa per aquests tres episodis. La preproducció (1) és el plantejament del vídeo que farem.  El rodatge (2) és el nus que cal desenllaçar a la darrera fase, la de la postproducció (3). En aquesta formació no només passarem per aquestes tres fases per a crear audiovisuals des del principi fins al final sinó que aquestes vertebraran cronològicament els continguts.

Al següent vídeo -que ja vau poder visionar a la pàgina de benvinguda- trobareu més detalls sobre què significa cada fase.

De la ficció al documental, de YouTube a l'aula.

Poc s’imaginaven els germans Lumière i tots els precursors del cinema la importància que tindria el setè art com a motor cultural i social. Segurament encara menys s’imaginaven que, un dia, es faria servir aquella eina perquè els estudiants no només aprenguessin amb ella sinó que gravessin les seves pròpies pel·lícules per compartir amb altres companys i companyes els seus aprenentatges.
La sortida dels obrers de la fàbrica Lumière | Louis Lumière (1895)

Per tant, com el cinema és l’origen del projecte que ens ocupa i és una de les formes més elevades de l’expressió audiovisual, ens hi inspirarem per conèixer totes les possibilitats del seu llenguatge i tota la varietat de pel·lícules i productes audiovisuals, des dels clàssics del cinema fins als tutorials de YouTube, passant per divulgatius i documentals.  Hi ha moltes formes de fer audiovisuals: ja dins el cinema trobem moltes expressions diferents, i si ens endinsem a YouTube, la varietat es multiplica.

Per no perdre’ns en aquesta varietat, sobretot quan com a espectadors/es hem de triar què veure, hi ha diversos filtres que ens poden ajudar, com els gèneres i els formats. Aquesta classificació també ens pot ajudar a l’hora de crear perquè disposarem de molta varietat de solucions narratives per a dur a terme el nostre audiovisual.
Cercador de la plataforma Filmin per gèneres

Per explorar i confirmar aquesta varietat podem veure com un mateix tema es tracta de formes molt diferents, en diversitat de gèneres i formats. I per veure-ho, analitzarem algunes peces que precisament passen o tenen relació amb centres educatius.

Comencem amb un exemple del millor cinema. Amb una pel·lícula d’autor de l’any 1959.

Els 400 cops | François Truffaut (1959)

Es tracta de Els 400 cops de François Truffaut. La podríem trobar classificada com a clàssic o com a cinema d’autor. També la podríem definir com a drama. La temàtica, les emocions, l’estil sobri i la música són trets que ens apunten cap a aquests gèneres on se situa la pel·lícula. També veiem una classe amb uns resultats ben diferents:

Harry Potter and the Prisoner of Azkaban | Alfonso Cuarón (2004)

És una escena de la pel·lícula Harry Potter, el presoner d’Azkaban amb elements propis del cinema fantàstic. I d’una narració plena d’efectes especials i amb tocs d’intriga, passem a veure les aules amb una altra mena d’emocions molt més amables.

The School of Rock | Richard Linklater (2003)

Comèdia i musical es barregen en aquesta escena de The School of Rock. Fins aquí hem vist retalls de diverses pel·lícules, però la ficció també ens ofereix contingut en forma de sèries. I en la següent, com la vida mateixa, es barregen el drama i la comèdia.

Merlí | Héctor Lozano | 2015-2018

 La sèrie Merlí va ser un intent de mostrar les aules catalanes a través d’un professor de filosofia “desenfadat”. Fins i tot podríem dir que existeix un subgènere d’històries de professors “desenfadats”. Però, de debò són així les aules que coneixem? Potser s’hi apropen més en el següent exemple:

Entre les murs | Laurent Cantet (2008)

Documental o ficció? Les línies es desdibuixen a La classe, pel·lícula de Laurent Cantet. Una classe molt realista, però es tracta d’una narració basada en un llibre François Bégaudeau. Aquesta realitat és dramatitzada, però està filmada amb un estil molt proper al documental, càmera en mà, seguint els personatges, amb moviments bruscs. Una posada en escena molt diferent de la que podíem veure a l’escena de Harry Potter, amb la càmera fent moviments solemnes. I el proper exemple? Ficció o documental?

Être et avoir | Nicolas Philibert (2002)

En aquest cas, el del documental Ser i tenir, tot i que l’estil és molt similar a la del film anterior, les gravacions estan fetes en classes reals amb persones reals. Les fronteres dels gèneres poden ser difuses. Però fins ara, hem vist mostres de diversos gèneres cinematogràfics. El següent clip, tot i tenir trets característics del cinema, pertany a un altre gènere.

El món del demà depèn de l’educació d’avui | FLC (2022)

La publicitat persegueix un objectiu diferent del cinema: la persuasió. Tot i que a les pel·lícules també s’hi vehiculen idees, valors i models de vida, però d’una forma indirecta i més subtil. Tots els clips que han aparegut fins ara formen part del que es podia veure al que s’anomenen els mitjans tradicionals, el cinema i la televisió. Però YouTube i les xarxes socials han portat noves maneres de fer audiovisuals.

Gags de professors | Nachter (2022)

O no tan noves. De fet, els gags o sketchs que tant predominen a les xarxes, són constants des de 1895 amb el regador regat. Els vídeos verticals i que els vídeos siguin cada cop més curts, sí que són propis de les xarxes. Però en realitat la gran aportació dels dispositius mòbils i les xarxes és la democratització de la creació de continguts perquè produir i publicar ara té un cost a l’abast de tothom.

Concepto de razón | Easy Math (2022)

Ara podem gravar una classe, penjar-la i que la puguin veure a l’altra punta del món. Però una classe gravada és un vídeo? Una classe gravada és un vídeo perquè quan premem play, veiem imatges en moviment. Ara bé, simplement hem agafat un format preexistent, que no té gaire a veure amb un format audiovisual, i l’hem enregistrat. No hi ha una construcció narrativa pensada audiovisualment, que tregui tot el suc a les possibilitats del mitjà.

El que ens dona conèixer els diversos gèneres és que tenen característiques que poden enriquir els nostres vídeos de sabers curriculars. Per això, ens poden inspirar. Les nostres peces no seran d’un gènere concret, hi abocarem diversos elements, fent una construcció audiovisual pròpia.

Gèneres i formats audiovisuals

Gènere (literari)

Conjunt d’obres literàries agrupades segons trets formals i temàtics, els quals responen a normes que en regulen la producció i la recepció. (Font: Diccionari de la llengua catalana de l’Institut d’Estudis Catalans)

Actualment, si cerquem classificacions de gèneres i formats, ens trobem amb un embolic conceptual important. Però la definició de gènere literari del diccionari de l’IEC ens ajuda força al nostre propòsit. Parla d’una classificació segons trets formals i temàtics que són els que ens interessa conèixer. La primera classificació dels gèneres els distribuïa en gèneres informatius, de ficció i d’entreteniment. Dins els de ficció hi ha molts dels que hem vist als exemples anteriors (drama, fantàstic, comèdia, musical…). Als tres grans gèneres se’ls va sumar la publicitat i posteriorment els gèneres de docudrama. El docudrama barreja informació i ficció, a vegades també entreteniment.

Però aquesta és la constant, la barreja i hibridació dels gèneres.  També podem veure informatius que són pur entreteniment o continguts publicitaris en format documental.

I per acabar-ho d’adobar, a més de gèneres, també es parla de formats.

Format

Conjunt de dimensions d’un llibre, d’un diari, etc., després de plegar els fulls que el componen. (Font: Diccionari de la llengua catalana de l’Institut d’Estudis Catalans)

Per tant, un format audiovisual és els que presenta una combinació determinada de característiques de producció i realització: escenografia, durada, dinàmica, temàtica, conductors… Així que tenim formats com les pel·lícules, les sèries, les minisèries, els curtmetratges, les telenovel·les, les píndoles, les animacions, els talent, etc. Els talent show s’han fet tan populars que ja han esdevingut gènere i tenim talents musicals, talents de cuina…

Un altre exemple de format són les sitcoms. Com Plats bruts que és una sèrie (que ja és un format dins la ficció) de comèdia (gènere) però que està enregistrada en directe i amb públic. Aquestes característiques fan que sigui una sitcom.

Un cop tenim clar que hi ha molts gèneres i formats, agafem la batedora i el que farem per als nostres vídeos serà barrejar d’aquí i d’allà. Això sí, no tots els ingredients que barregem combinen igual de bé i haurem d’establir uns criteris que ens guiïn a l’hora de pensar en la barreja.

Estils de vídeos educatius i formatius: classificant per a desclassificar.

A les xarxes hi ha milions d’audiovisuals que es poden considerar educatius i formatius amb qualitats de diversa consideració. Serà bo inspirar-nos en el que trobem a internet, però cal fer-ho amb mirada crítica. Per començar, definim com pensem que ha de ser un vídeo de sabers curriculars per tal de veure si el que trobem a les xarxes té característiques que s’assemblen o no al que desitgem.

Què és un vídeo de sabers curriculars?

Els audiovisuals del projecte Focus són peces de dos o tres minuts de durada que tenen l’objectiu d’oferir un aprenentatge concret mitjançant estratègies didàctiques i narratives que siguin atractives i efectives. La realització d’aquests audiovisuals la durà a terme l’alumnat com a eina d’aprenentatge entre iguals.

La clau està en la concreció (sobretot si han de ser curts) i en com aprofitem el llenguatge audiovisual perquè sigui atractiu i efectiu. I cal que compleixi ambdues condicions. Un vídeo pot ser molt atractiu, però que ens aporti poc aprenentatge, en aquest cas no seria un bon vídeo de sabers curriculars.

Tipus de vídeos educatius

Cercant una guia que ens fos útil per identificar diverses tipologies d’audiovisuals educatius hem trobat classificacions molt diverses.

Classificació segons l’INTEF (Instituto Nacional de Tecnologías educativas y de formación del profesorado).
1. Documentals: mostren de manera ordenada informació sobre un tema concret.
2. Narratius: tenen una trama narrativa a través de la qual es van presentant les informacions rellevants als estudiants.
3. Lliçó monoconceptual: vídeos curts centrats a explicar un concepte.
4. Lliçó temàtica: són els clàssics vídeos didàctics que van presentant d’una manera sistemàtica i amb una profunditat adequada als destinataris els diferents apartats d’un tema concret.
5. Motivadors: pretenen sobretot impactar, motivar, interessar els espectadors, tot i que per fer-ho hagin de sacrificar la presentació sistemàtica de continguts i un cert grau de rigor científic.

A la següent presentació podeu veure un exemple del que aquesta classificació considera que és cada tipus de vídeo.

Algunes idees d’aquesta classificació poden resultar interessants, però se’ns planteja desordenada i en realitat el que voldríem és agafar algunes d’aquestes característiques i barrejar-les per al nostre audiovisual. El nostre vídeo ha de ser curt, com en les lliçons monoconceptuals, han de tenir elements narratius i també han de ser il·lustratius com en les tipologies documental, narrativa i lliçó temàtica. I el fet de ser motivadors, més que una categoria, és un valor afegit que poden tenir tots els vídeos que plantegem.  Ara bé, que siguin motivadors no ha d’estar renyit amb el rigor.

Trobem d’altres classificacions amb les quals ens passa quelcom semblant. Per exemple:

          - Vídeos explicatius
          - Micro vídeos
          - Tutorials
          - Screencasts
          - Presentacions

O també:

          - Explicatius
          - Pràctics
          - Narratius
          - Role-playing

Aquí si trobem algunes característiques formals que ens donen alguna pista. Els vídeos explicatius seran algú xerrant, però una presentació serà el mateix amb un suport de PowerPoint. I un tutorial? Algú que xerra i ens mostra. En canvi, un screencast és la pantalla de l’ordinador enregistrada amb una veu que explica coses. Ara bé, no seria desitjable combinar aquests elements? Desdibuixar les tipologies? Aprofitar aquests elements segons ens “demani” la narració o el saber curricular que volem oferir?

Ingredients per a fer un vídeo: recursos i eines audiovisuals, visuals i sonores.

Combinant els ingredients.

Hem vist diversos tipus de gastronomia audiovisual. Però si hem de cuinar un vídeo, el més útil serà conèixer tots els ingredients al nostre abast per després combinar-los amb criteri. No hi ha una combinació única que funcioni. Si no, mireu els següents tres vídeos que resolen un tema molt semblant, la recomanació de llibres, de forma molt diferent i amb ingredients una mica diferents.

Les tres receptes emprades són correctes. Segurament cadascuna triomfarà en un tipus de públic diferent. Les dues primeres opten per una configuració més clàssica: tenir un presentador/a en pantalla com a ingredient principal. En canvi, la tercera es decanta per una falsa entrevista, una idea força trencadora. Parlem d’ingredients principals que són els que sustenten la narració. Però també en podem observar d’altres com la música, els textos o les imatges dels llibres que recomanen, que són ingredients complementaris. Ambdós tipus d’ingredients són imprescindibles. Si cuinem una paella, l’arròs i el brou serien la base, en canvi, els musclos i petxines acaben de donar gust i el toc diferencial de l’arròs.

 Ingredients i recursos audiovisuals, visuals i sonors.

Com en la cuina, els mateixos ingredients poden ser la base en un plat i secundaris en un altre. La música, per exemple, sol acompanyar molts vídeos educatius, sent un element secundari, però que genera un ritme agradable a l’hora de visionar. En canvi, en un videoclip, l’element principal és la música. Us proposem veure diversos vídeos educatius per identificar els ingredients i com estan combinats.

I tot seguit, la mateixa presentació amb alguns dels resultats que hi hem trobat.

Al nostre rebost audiovisual hi tenim molts ingredients. Els recollim en el següent quadre:

Aquesta llista és ampliable, segur que encara en podríem trobar més. I si filem més prim, alguns d’aquests ingredients els podem trobar en diferents formes. Per exemple: de grafismes i d’infografies en podem trobar de molts tipus: esquemes, cronologies, núvols d’etiquetes, estadístiques, mapes… Els textos poden ser títols, cites, definicions, paraules clau, crèdits…

I per què escollirem un ingredient o un altre? Farem servir dos criteris que durant aquesta formació ens aniran molt bé perquè es repeteixen en moltes decisions en l’àmbit audiovisual: el criteri de l’espai-temps i el de l’emoció. Allà on no podem anar, allò del que no tenim o no podem obtenir imatges, caldrà que busquem una altra manera per explicar-ho. Si no podem anar a l’edat mitjana, potser haurem de dramatitzar-ho, o dibuixar-ho, o fer una metàfora… D’altra banda, pensant en l’emoció que generarà aquell ingredient en l’espectador/a. Si en lloc de posar un presentador/a que està molt vist, faig un fals documental, serà més atractiu pels espectadors/es? Sigui com sigui els ingredients cal que siguin de qualitat perquè compleixin els nostres objectius per a fer bons vídeos curriculars: que les estratègies didàctiques i narratives siguin atractives i efectives.

Se us acudeixen més ingredients?