Title: Categoria per defecte en Les fogueres de Sant Joan
Course: Sant Joan, la porta de l'estiu (PRIMÀRIA) - LA CULTURA POPULAR A L'ESCOLA. Les festes populars, materials digitals

La categoria per defecte per a preguntes compartides en el context 'Les fogueres de Sant Joan'

La preparació de les fogueres

Fins no fa pas massa anys moltes de les fogueres de Sant Joan les preparaven nens i nenes, nois i noies -la veritat més nens i nois que nenes i noies-, formant colles de barri, o fins i tot de carrer, segons els casos. Uns dies abans de Sant Joan, passaven per les cases a recollir mobles vells i tot tipus d’andròmines de fusta que la gent els donava. Tot aquest material l’anaven apilant al lloc on estava previst d’encendre la foguera, normalment a la cruïlla de dos carrers, en alguna plaça o espai obert. Les fogueres, per tant, es preparaven amb la tasca d’aquestes colles i amb la complicitat de la gent que els donava tot allò que els sobrava i era bo per cremar.

Contesta les següents preguntes:
- Qui tenia un gran protagonisme en la preparació de les antigues fogueres?
- Quins materials es recollien per ser cremats?

La construcció de les fogueres

Normalment les fogueres no tenien una construcció concreta, tot i que sí que es procurava de fer-les sobretot ben altes.

Per poder garantir una major altura, les colles més agosarades les construïen al voltant d’un pal central, on s’hi anaven apilant de manera irregular tots els materials que havien recollit.

En algunes zones se les solia coronar amb un ninot fet de palla, de cartró o de fusta.

L’encesa de la foguera solia fer-se des que es feia fosc i sempre abans de la mitjanit, el moment considerat més màgic de tota la nit.

Q: Aparella
- Tot i que quan es construïa una foguera no se seguia cap forma concreta | sí que es procurava de fer-les ben altes.
- Quan es volia assegurar una bona altura | se solia construir a partir d'un pal central.
- A vegades, al capdamunt, s'hi col·locava | un ninot fet de palla, fustotes o cartró.

Els rituals del foc

“Les fogueres són objecte de tota mena de rituals. Es giravolta el foc –sempre cap a la dreta, seguint el curs del sol-; es diu que les noies que volten set focs es casen abans de l’any. Fent-hi la rotllana –danses circulars i balls rodons provenen de cerimònies solars-, les balladores triaven ballador. Saltar el foc assegura salut per a tot l’any; els nois n’havien de saltar set per casar-se; el foc de Sant Joan és sagrat i casa les parelles que el salten alhora donant-se les mans –sobretot, ho feien les que s’estimaven contra la voluntat de les famílies-. Cal caminar descalç damunt les brases o sobre les cendres encara calentes; fer-hi passar el bestiar –ritu de fecundació i de prevenció de malures-, i també els infants. Hom en recollia cendres per les seves virtuts guaridores i preservadores de mal [...]

Darrerament –expressant uns profètics versos de J.Maragall-, s’ha anat estenent un ritual nacionalista que pren Sant Joan com la Diada Nacional dels Països Catalans, arreu dels quals les fogueres ancestrals es mantenen com una tradició viva. La flama de la foguera encesa al cim del Canigó és transmesa solemnement per encendre fogueres a moltes viles i ciutats catalanes, simbolitzant la seva unitat espiritual”. Joan Soler i Amigó. Enciclopèdia de la Fantasia Popular Catalana.

Explica dos rituals relacionats amb el foc de Sant Joan i per a què servien.