Title: Animals i éssers fantàstics
Course: Per Sant Jordi, les llegendes en el folklore (SECUNDÀRIA) - LA CULTURA POPULAR A L'ESCOLA. Les festes populars, materials digitals

Animals i éssers fantàstics

Si ens entretinguéssim a conèixer la gran quantitat de llegendes i històries que es conten per les nostres terres veuríem que són molts els animals i també plantes que tenen la seva pròpia llegenda o història.

Del món dels animals segurament que la serp és el que més angúnia i pànic ha provocat des de fa molt de temps i que major nombre d’històries i llegendes ha generat.

“Es creu que les serps xuclen l’alè i fan adormir les seves preses, i que els agrada la llet: s’explica el cas d’una serp que, quan la mare, tot alletant la seva criatura, s’adormia, posava la punta de la cua a la boca del nadó per entretenir-lo i xuclava el mugró de la mare. Mentre la criatura es decandia i plorava tot el dia, inexplicablement.

Hi ha una mena de serps, llegendàries per la seva majestat, perquè s’aixequen dretes, llueixen una llarga cabellera i porten sobre el cap un diamant, anomenat també ‘pedra de serp’. Se n’han vist a la Vall d’Aro, a les Planes d’Hostoles, a Sant Llorenç de Munt, a l’Ebre, a Torelló...

Un dels més coneguts és el Serpent de Manlleu. Vivia a la devesa, quan la devesa era un bosc, i baixava al Ter a beure aigua. Es treia el diamant per beure i se’l tornava a posar ajudant-se amb la cua. Una nena es va atrevir a prendre-l’hi mentre bevia. En arribar a casa els pares es van ben esverar: ‘I ara, què passarà? Vindrà a buscar la pedra!’. I tant, que hi va anar! Va fer petar la porta amb un gran terrabastall i va entrar. Els pares havien amagat el diamant sota d’un morter de pedra i van prometre que, si no els passava res, portarien aquella pedra a la Mare de Déu. El serpent prou que sabia que el diamant era sota el morter, però, per més fort que el va estrènyer, no el va poder aixecar, i se’n va anar sense res. La família, llavors, va complir la prometença.” TRADICIONARI. La narrativa popular. Volum núm. 7. Les llegendes en el folklore. Xavier Roviró i Joan Soler.

En moltes llegendes la serp adopta formes fantàstiques i monstruoses, sovint guardant l’entrada de coves i avencs profunds. Aquest tipus de serpents comparteixen el món dels animals fantàstics amb diferents animals, molts d’ells de la família dels rèptils, d’entre els quals sobresurten els dracs, com el drac vençut per sant Jordi, però també el drac de Sant Llorenç de Munt, contra el qual va combatre Guifré el Pelós, i el de l’estany de Banyoles que fou amansit per sant Mer.