Title: Categoria per defecte en Els esperits malèfics
Course: Per Sant Jordi, les llegendes en el folklore (SECUNDÀRIA) - LA CULTURA POPULAR A L'ESCOLA. Les festes populars, materials digitals

La categoria per defecte per a preguntes compartides en el context 'Els esperits malèfics'

Els esperits malèfics

En el món llegendari del mal i la por hi trobem sobretot les figures dels dimonis, les bruixes i també dels condemnats i les ànimes en pena. Mentre que les llegendes dels esperits i genis de lloc, com follets i encantades, provenen de la fantasia popular, els dimonis, les bruixes i els condemnats, tot i que també neixen de la imaginació popular, són fruit de la predicació cristiana, de presentar el satanisme, com la força del mal camuflada en qualsevol manifestació que es consideri allunyada de la doctrina de l’Església.

Formen part també d’aquest món les llegendes d’aparicions d’ànimes, sovint de gent morta violentament, o d’aquelles de gent que no van pagar o penar per algun mal comès en vida i que la seva condemna és vagar eternament pel món dels vius. La presència dels apareguts continua encara ben present en moltes llegendes urbanes. Fixeu-vos en el text que teniu a continuació.

“Les contalles d’apareguts no són pas cosa del passat. Les llegendes urbanes hi retornen. La noia vestida de blanc que s’apareix a un noi fent autoestop i que sobtadament, fent un gran crit, desapareix en el revolt mateix en què una noia havia mort d’accident, és la successora de les aparicions d’ànimes en pena d’abans. TRADICIONARI. La narrativa popular. Volum núm. 7. Les llegendes en el folklore. Xavier Roviró i Joan Soler.

El dimoni i les bruixes encarnen, però, el veritable poder del mal. De fet les bruixes són l’encarnació del mal, gràcies precisament al pacte que estableixen amb el diable.

Q: Omple els buits.

El dimoni i les bruixes formen part del llegendari dels poders del mal i la por. En aquest món llegendari també hi situem els condemnats i les [...]. Les llegendes d'aparicions d'ànimes o dels apareguts continuen ben present en les actuals llegendes [...]. Un exemple ben evident és [...]. El veritable poder del mal, però, l'encarnen el [...] i les [...].
A: ànimes en pena; urbanes; la de la noia que vestida de blanc fa autoestop i acaba desapareixent en un revolt de la carretera; dimoni; bruixes
Gap 3 offers: la que parla dels rèptils mutants de les clavegueres de Nova York; la del conductor català que sortint de la boira es troba a l'Argentina; la de la noia que vestida de blanc fa autoestop i acaba desapareixent en un revolt de la carretera

Q: Omple els buits o contesta segons correspongui.

Les bruixes apareixen a partir de l'edat mitjana. CERT o FALS? | [...]
A partir de l'edat mitjana les dones considerades bruixes se les va associant a tot tipus de mals i desgràcies. CERT o FALS? | [...]
Quina de les següents informacions és correcta. | [...].
Molt sovint les dones que eren acusades de [...] eren dones senzilles, solitàries, però que coneixien diferents remeis [...] que feien servir per guanyar-se la [...], segons les necessitats de la població.
A: fals; cert; Durant alguns segles les bruixes són condemnades i fins i tot cremades a la foguera.; bruixes; curatius; vida
Gap 3 offers: A partir de l'edat mitjana les dones considerades bruixes se les evita.; A partir de l'edat mitjana es deixa de creure en les bruixes.; Durant alguns segles les bruixes són condemnades i fins i tot cremades a la foguera.

La persecució de les bruixes

Les bruixes i els bruixots, amb els seus conjurs i accions màgiques, existien ja en cultures molt antigues. A partir de finals de l’edat mitjana l’existència de dones que són considerades bruixes es va convertint en un fet normal. Són dones que, cada cop més, se les associa al mal i a tot tipus de desgràcies. Sovint aquells mals que l’Església atribuïa al dimoni, bona part de la gent els considera propis de les bruixes. No és estrany, doncs, que la gent acabi creient que són dones que tenen poders màgics, gràcies a un pacte fet amb el dimoni.

Durant alguns segles, a més, no només es creu en la seva presència, sinó que són força les dones, molt menys homes, que són acusades de bruixes i que acaben essent perseguides i en molts casos cremades a la foguera. Normalment es tracta de dones pobres, que solen viure soles i molts cops allunyades de la gent, i que coneixen o practiquen remeis curatius, fent ús d’herbes remeieres, o que per guanyar-se la vida utilitzen diferents conjurs davant les necessitats de la població.

La imatge llegendària de les bruixes

A poc a poc la fantasia popular va anar creant una representació pròpia i característica de la bruixa. Dona vella, cabells bruts, greixosos i amb grenyes, nas punxegut i vestida amb roba bruta, esparracada i normalment de color negre. Se les associa a tot tipus de mal i sovint se les fa responsables de danys i desgràcies de gran magnitud, com epidèmies, pedregades i malalties de persones i bestiar.

El seu és un món secret i ocult. Serveixen el diable amb qui han pactat els poders que tenen. Solen trobar-se en nits de lluna plena, formant “aplecs” de bruixes, sovint presidits pel diable, que adopta la forma d’un boc amb grans banyes. Se les presenta capaces de transformar-se en animals, com guilles, aranyes, ocells nocturns, gripaus..., animals que, al mateix temps, sovint són els seus ajudants a l’hora de preparar els beuratges o de dissenyar les seves malifetes.

Explica breument com es veu o es representa la bruixa.

Llegendes de bruixes: Les bruixes i els temporals

Les bruixes fan ploure, “Plou i fa sol, les bruixes es pentinen...” com segur que heu cantat, però la seva pluja sol ser malèfica, és la pluja que ve acompanyada de pedregades, inundacions i altres desastres.

Les bruixes i els temporals

"Es deia que les bruixes tenien facilitat de transformar-se en animal, fos una guilla, un gat o una eruga. Però els dies de temporals es transformaven en ocell per poder anar al davant de la tempesta. Una padrina explicava que, un dia, davant del temporal que venia del gorg Negre hi anaven tres ocellots molt grossos, semblava que el menessin. Quan el campaner de Tona va fer voleiar la campana grossa, un dels tres ocells va quedar enrere i el temporal es va desfer. Una altra vegada, els campaners van tocar de valent i tampoc no van poder entrar al terme ni als termes del voltant, i no podien descarregar enlloc, però allà on van quedar acorralades es va formar un remolí de vent tan fort que el turó boscós va quedar per sempre més pelat: és el serrat del Vent, a prop de Tona. Altres vegades, s'ajuntaven al serrat o al pla de les Bruixes, on ballaven i feien gran gatzara mentre es congriava el temporal."

Quan veien venir una bruixa, la gent creuava el dit gros entre l'índex i el llarg per salvar-se de les seves conjures: d'aquest gest se 'n diu "fer la figa". Però contra els temporals fer la figa no serveix. A part del toc de les campanes, a les cases de pagès tenien altres sistemes: encenien espelmes beneïdes per la Candelera, resaven i deien l'oració de beneir el temps, tot fent el senyal de la creu amb els rosaris cap on venia la tempestat. I cremaven llor beneït i posaven les eines en creu.

Si pedregava s'agafava una pedra de les que queia i es deixava desfer. Si un cop desfeta sortia un pèl, el pèl de la bruixa, era que la pedregada l'havien provocat elles, que és com feia més mal. La nit abans, les bruixes entraven a la casa, esquilaven les cabres i s'emportaven els pèls per a fer la pedra. Quan en una casa veien tondre les cabres a la nit, ja es preveia que l'endemà faria tempesta. Deien: 'ja han passat les bruixes!” TRADICIONARI. La narrativa popular. Volum núm. 7. Les llegendes en el folklore. Xavier Roviró i Joan Soler.

Explica quines maneres tenia la gent per protegir-se de les tormentes que provocaven les bruixes.

Q: La seva malícia, però, es manifesta sobretot en la satisfacció i necessitat que tenien de fer mal, produint la mort d’animals o persones. Fins i tot, aquesta necessitat de fer mal es donava dins la pròpia família, tal com expliquen algunes llegendes.

Llegeix primer la llegenda Malvada bruixa.

Clica un a un els números de l'esquerra aparellant-los amb el tros corresponent de la síntesi de la llegenda.
- 1 | Un noi festejava amb una noia, però els diumenges quan l'anava a veure mai la trobava.
- 2 | Un dia la seguí al bosc, on veié que es despullava, es tornava guilla i desapareixia.
- 3 | El noi li amagà la roba i va esperar que tornés.
- 4 | Quan va tornar la noia es desesperà en no trobar la roba.
- 5 | Llavors sortí el noi: "Et diré on tens la roba si a canvi em dius on has anat".
- 6 | Ella li confessà que havia anat a posar una agulla al cervell d'una nena acabada de néixer.
- 7 | El noi l'obligà a tornar a casa de la nena si no volia renyir.
- 8 | Quan la noia tornà li confessà que la nena ja era morta.
- 9 | Davant dels retrets del noi li confessà que cada diumenge havia de fer una mort, perquè així li ho manava la seva mare.
- 10 | Després d'això el noi no tornà més amb ella.

Per acabar et proposem que facis una breu reflexió sobre els següents aspectes de la llegenda.

- El llenguatge emprat en el text és col·loquial. Posa'n algun exemple.
- La bruixa és un personatge real. Justifica-ho.
- La noia, malgrat ser qui és, se la presenta amb una certa innocència. Fes constar algun fragment del text que ho demostri.
- Creus que el fet que sigui en diumenge, el dia festiu per als cristians, quan la noia fa el mal, és una casualitat? Per què?
- Remarca l'element de la llegenda que demostra més clarament la maldat o malícia de les bruixes.