Title: El bandolerisme - els bandolers
Course: Per Sant Jordi, les llegendes en el folklore (SECUNDÀRIA) - LA CULTURA POPULAR A L'ESCOLA. Les festes populars, materials digitals

El bandolerisme

El fenomen del bandolerisme, tot i que es dóna en moltes èpoques de la nostra història, adquireix una gran importància i singularitat, sobretot durant la segona part del segle XVI i la primera part del segle XVII. De fet, és durant aquest període quan trobem els dos bandolers més coneguts i que el llegendari popular més ha recordat: Joan Sala, conegut com en Serrallonga, i Perot Rocaguinarda.

L’augment del bandolerisme durant aquest període té explicacions o causes diferents. El país es veu immers en un període de crisi i pobresa que afectava bona part de la població, incloent-hi la petita noblesa. La noblesa, tot i que afeblida, mantenia encara part de poder en els seus territoris i malfiava del poder reial que representaven els virreis, els quals, al mateix temps, buscaven raons per reduir aquest poder de la noblesa, sobretot de la noblesa rural. A la Catalunya interior i rural és època d’enfrontaments entre nobles, agrupats en dos bàndols, els nyerros i els cadells. Sovint aquests bàndols cerquen la col·laboració i ajuda de quadrilles de bandolers o fins i tot creen les seves pròpies bandositats.

A tot això, encara podríem afegir-hi que les característiques muntanyoses del territori, amb llocs realment agrestos i molt boscosos, per on actuaven bona part d’aquestes colles, feia realment molt difícil la seva persecució, i més quan sovint rebien l’ajuda d’aquells masos o petita noblesa rural, amb qui compartien bàndol.

Els bandolers

Malgrat tot, els bandolers solien ser personatges que vivien enfrontats a la llei. Molts començaren a actuar fora de la llei per les injustícies que ells mateixos havien rebut. Hi ha casos en què es converteixen en lladres que no busquen altra cosa que la seva riquesa i la d’aquells que els acompanyen. Altres, tot i dedicar-se al pillatge i als robatoris, ho fan per defensar-se ells però també per combatre els abusos del poder. Fins i tot, sobretot en l’imaginari popular, molts d’ells esdevenen personatges generosos envers la gent més necessitada, robant només als rics, i repartint els seus botins entre els pobres.

Són personatges que -com diu Xavier Roviró- “Alguns d’ells es poden considerar personatges sanguinaris i amb ben pocs escrúpols, d’altres com a bons estrategs i militars, i la resta com a uns lluitadors romàntics. Gairebé tots, però, foren uns idealistes que aconseguiren un final tràgic apte per escriure un apassionant llibre de cada una de les aventures que protagonitzaren.” Perot Rocaguinarda. Cap de bandolers.

En molts casos la gent els veia com una espècie de rebels amb causa a qui temia però també admirava. En altres casos tenien els seus seguidors, a qui protegien i ajudaven. Per tant no és estrany que la gent expliqués històries de les seves actuacions i proeses, que els ha convertit en personatges llegendaris.

En les activitats que vénen a continuació us proposem de conèixer alguns aspectes, tant d'en Serrallonga com d'en Perot Rocaguinarda.