Title: Sant Jordi: El personatge històric - el personatge llegendari
Course: Per Sant Jordi, les llegendes en el folklore (SECUNDÀRIA) - LA CULTURA POPULAR A L'ESCOLA. Les festes populars, materials digitals

El personatge històric

El seu nom prové de la paraula grega Georgios, que vol dir el qui treballa la terra, llaurador o pagès. Històricament ben poques coses certes se saben d’ell, tot i que segons la tradició era un soldat romà, natural de la Capadòcia, territori històric de l’actual Turquia, i que fou executat, al començament del segle IV, durant el regnat de l’Emperador Dioclecià, pel fet de declarar-se cristià i no voler renegar de la seva religió. Per això l’Església li atorga el títol de màrtir.

El personatge llegendari

Històricament, però, de la seva execució tampoc se’n té constància i, en canvi, des de molt antic es convertí en un personatge llegendari, fins al punt que al voltant de la seva execució o martiri es crearen un seguit de mites realment sorprenents com ara: que el seu martiri durà set anys, entre els quals, després de ser torturat i executat, ell mateix es ressuscità fins a tres vegades. Finalment, al cap dels set anys, fou decapitat mentre sentia una veu que el cridava que pugés cap al Cel.

La veneració envers sant Jordi

Molt aviat fou venerat i invocat com a patró a l’Imperi Bizantí. La seva devoció s’estengué des de molt antic per tot Europa i en molts indrets se’l considerava protector de les collites. Aquesta devoció s’estengué i es consolidà sobretot a partir de les croades o campanyes de conquesta de Terra Santa que entre els segles XI i XIII van organitzar els diferents reis europeus. És en aquest període que sorgiren diferents llegendes que asseguraven que en les batalles apareixia sant Jordi, vestit com un cavaller blanc amb armes blanques i amb la creu vermella dels croats, i que ajudava els guerrers cristians en la lluita fins a portar-los a la victòria.

El vessant cavalleresc

“El vessant cavalleresc, guerrer i heroic del sant el convertí en un referent ideal pels monarques i els seus exèrcits, que l'invoquen perquè intercedeixi en les batalles. Així, tots els antics regnes de la Corona catalano-aragonesa adopten sant Jordi com a patró ja des de ben antic: el Regne d'Aragó el proclama patró el 1096, el Regne de València el 1343, el de Mallorca el 1407 i el de Catalunya el 1456.” Festes.org

El patrocini de sant Jordi

Aquesta devoció justifica que hagi esdevingut des de molt antic patró de moltes ciutats i regnes i que encara actualment molts països i ciutats el tinguin com a patró, tal com s’especifica en el següent text:

“És patró d’Anglaterra, Grècia, Geòrgia, Rússia, Lituània, Polònia, Sèrbia, el ducat de Venècia, Gènova, Florència, Portugal, Aragó i Catalunya." TRADICIONARI. El calendari festiu. Volum 5.