Title: Nit de bruixes i endevinaments
Course: Sant Joan, el pròleg de les festes majors d'estiu (SECUNDÀRIA) - LA CULTURA POPULAR A L'ESCOLA. Les festes populars, materials digitals

Per acabar amb aquest tema us proposem, simplement, la lectura del text que teniu a continuació i que ens recorda un bon conjunt de costums i creences, en bona part perduts i oblidats, però que donen fe de la gran riquesa tradicional que representen i que en alguns casos encara continuen donant aquest caire misteriós i màgic a aquesta nit.

"Nit de bruixes i endevinaments
Era costum d'anar al bosc a realitzar cerimònies esotèriques, ensumar bolets al·lucinògens, a fi d'entrar, ben 'tocats del bolet', en relació amb altres follets i esperits boscans.
També és nit d'ànimes en pena. I sobretot de bruixes, com en el solstici d'hivern, per Sant Silvestre. La tradició encara fa esment de sàbats que se celebren en cims màgics com el Pedraforca, el Canigó, el Puigmal, la Maladeta, el Puig Ventós, les Agudes, Verdera, el Montsant. En estanys, com a Engolasters o el gorg Negre. En prats com el pla de Beret -abans de l'estació d'esquí-. Al voltant de roques com al Cap Norfeu o de megàlits com Pedra Gentil, a Vallgorguina. I també en castells en runes com Miravet, Montsoriu, Montbui o Cornellà de Llobregat... Hi ha herbes que les foragiten: la ruda, el romaní, el fonoll, el llorer, els alls, l'espernellac, l'ortiga... Però la nit de Sant Joan no és pas una nit malèfica.
També eren un costum, molt estès aquesta nit, els endevinaments del destí amorós, per exemple: conjurant l'estel de Sant Joan, cremant cards amb rodolins on constaven els noms dels pretendents, observant les estranyes formes que prenien les gotes de plom fos en caure dins d'un cubell d'aigua... i tot això mentre es repetia alguns versos adients.
'Sant Joan Baptista,
Apòstol i Evangelista,
per la virtut que Déu t'ha dat,
fes-me conèixer el meu enamorat.'

Se celebraven ritus de guaricions per màgia a través d'arbres i plantes, el més popular havia estat l'acte de 'passar pel roure' -per dins d'un trau obert a la soca- les criatures trencades o herniades, al punt de la mitjanit de Sant Joan: 'Sant Joan gloriós, trencat te'l dono' -deia el pare, passant el fill pel trau obert de la soca del roure-. 'Sant Joan gloriós, curat te'l prenc -responia el padrí'. I així tres vegades. Un ritu cèltic ancestral, que fins a primers anys seixanta del segle passat s'havia realitzat a la roureda del Sot de Can Capmany, a la ruralia de Badalona. La sort de l'infant seria la del roure: si la ferida del roure cicatritzava, la criatura es curava.
Endevinaments, pronòstics, guaricions, reviscolament de l'animisme de la natura i de la força dels quatre elements, presència d'encantades i de bruixes. Nit misteriosa, nit màgica, solar per excel·lència. Si el solstici d'hivern ha estat influït per una intensa cristianització, amb el Nadal del Sol convertit en el Nadal del Nen Jesús, el solstici d'estiu ha conservat la vella tradició pagana fins avui." TRADICIONARI. Volum V. Temps d'estiu. Francesc Xavier Boya, Manel Carrera, Manel Cervera, Jan Grau, Carles Lax, Xavier Orriols, Jordi Pablo, Salvador Palomar, Jordi Royo i Joan Soler