Title: Categoria per defecte en Fogueres populars - fogueres institucionals
Course: Sant Joan, el pròleg de les festes majors d'estiu (SECUNDÀRIA) - LA CULTURA POPULAR A L'ESCOLA. Les festes populars, materials digitals

La categoria per defecte per a preguntes compartides en el context 'Fogueres populars - fogueres institucionals'

Les fogueres populars, aquelles que s'encenien a qualsevol descampat, plaça, cruïlla, que tenien les seves colles de nens i nenes, nois i noies responsables i que servien per cremar totes les andròmines i trastos vells que la gent els proporcionava, pràcticament són record d'uns anys passats no pas massa llunyans. Actualment, i molt més a ciutat, l'encesa de les fogueres ha de passar un seguit de requisits i permisos que ha contribuït que experimentin una clara recessió. La seva encesa, més institucional, és cert que agrupa un nombre molt més gran de gent, però en la majoria de casos les fogueres han perdut bona part del caire ritual i socialitzador que tenien i la gent s'acaba convertint en mer espectador del foc.

Abans d'entrar en el tema on farem una ullada a la festa de Sant Joan a l'actualitat, us proposem un qüestionari molt obert que el que busca és que conegueu aquest sentit ritual de les antigues fogueres i, si és el cas, l'associeu a alguns costums i pràctiques que actualment encara es mantenen.

Les fogueres

"La pràctica de construir fogueres (altrament anomenades focs, pires, festers, foguerons, gales, galades, xerades, xeres, foguerades, llamarides, fogades… o fins i tot castells de foc com diuen a marina de Vilanova i la Geltrú) és estesa per arreu, cremant endimaris, trastos vells i d’altres momerotes (sobretot de fusta) i coronant-les amb un ninot (que pot ser de roba, palla, cartró, fusta…) o algun objecte qualsevol. Precisament, el desaparegut artista Joan Ponç es va fixar en aquest element tan humil, patidor i popular com és el pobre ninot de Sant Joan que cada any li toca el rebre enmig de la roentor de les flames, tot dedicant-li un dibuix a tinta negra. Tot i que també cal ser conscients que per desgràcia cada vegada se’n veuen menys de ninots coronant les fogueres.

Normalment, aquestes fogueres se solen construir al voltant d’un pal central (com els pallers), al voltant del qual hom va afegint tots aquells materials combustibles de forma desordenada, irregular i espontània, una de les moltes singularitats i gràcies populars d’aquestes pires. Això comporta la recapta-recollida-capta d’aquests objectes per ser cremats, un costum que anys enrera era molt estès entre la quitxalla que, dies abans de la revetlla o berbena de Sant Joan, recorrien tot el barri per recollir, amb la bona voluntat del veïnat, tot aquest tipus d’endimaris.

El moment de l’encesa de les fogueres pot variar, sempre, però, existeix un període d’horari determinat: des dels moments del vespre que volten la posta de sol (cap allà quarts de deu, quan es comença a enfosquir el cel) fins les dotze de la mitjanit, l’instant més màgic de tota la nit." (Fragment de l'article: La Nit de Sant Joan d'Heribert Massana i Soler, publicat a festes.org)

Comenteu quins són els tres aspectes als quals fa referència el fragment de l'article.