Title: Espai i temps
Course: Fem un curtmetratge

L'espai és el lloc, imaginari o real, on succeeixen els fets i actuen els personatges. El recurs bàsic utilitzat pel narrador perpintar els espais és la descripció. Aquesta pot ser:

Objectiva | El narrador intenta descriure un lloc amb el màxim de realisme possible. Allò que s'ha descrit sembla una fotografia.
Subjectiva | Quan a la descripció, els sentiments i sensacions del narrador són visibles. El narrador transmet la seva pròpia visió del que descriu.

    En una narració podem trobar tres tipus de temps diferents:

Històric | És l'època en què se situa l'acció: segle XVII, XX, als anys cinquanta, etc.
Narratiu | És la durada de l'acció: tres hores, dos dies, vint anys...
Verbal | És el temps verbal que es fa servir en la narració.

EL TEMPS

Tota novel.la se situa en un temps determinat, que pot ser passat, present o fins i tot futur. A més, aquests temps no són necessàriament excloents i poden conviure en la narració. Malgrat tot, el temps que caracteritza el relat és el passat, pel fet que així se subratlla la distància entre el moment de la narració i els fets relatats.

Quan s'analitza el temps, s'han de diferenciar dos aspectes: el temps narratiu i el temps històric.

- El temps narratiu o literari: és el temps de la narració, en tant que obra de ficció, independentment del fet que la novel.la reprodueixi o no el pas del temps de la realitat exterior. Dins del temps narratiu es pot diferenciar entre el temps de la història (aquell que ve delimitat per la successió cronològica dels fets narrats), i el temps del discurs o temps psicològic ( aquell que ve delimitat pel record, l'evocació del passat o la reflexió).

Segons el tractament que rebi en la novel.la, el temps narratiu pot ser lineal, acronològic o retrospectiu.

- El temps lineal és la successió ordenada cronològicament de fets, accions i circumstàncies de la novel.la; els fets s'expliquen en l'ordre en què s'han produït. El temps lineal és objectiu i concorda amb el temps real exterior a l'obra literària. En general, la novel.lística tradicional es basa en un tractament del temps de caràcter lineal.
- La acronologia és el desordre cronològic deliberat amb què es pot presentar la narració. En aquest cas, és el lector qui reconstrueix mentalment l'ordre cronològic. La novel.lística del segle XX es caracteritza per l'alteració del tractament del temps juntament amb altres experimentacions.
- El temps retrospectiu és una evocació del passat des del present narratiu. el lligam entre els dos es fa mitjançant fórmules de transició i passatges que preparen els salts temporals. quan es confonen realitats i el passat substitueix sobtadament el present, s'utilitza la tècnica cinematogràfica del flash-back.

Si la història comença amb la trama o conflicte sense introducció, és a dir, in media res, l'ordre cronològic serà alterat; llavors, el temps narratiu podrà ser acronològic o retrospectiu.

- El temps històric: és l'època en què se situa l'acció. Aquesta con-textualització històrica pot aparèixer concretada implícitament o explicitament (se'ns pot donar una cronologia concreta, se'ns pot aventurar un esdeveniment històric concret, o bé haurem de deduir-la en funció dels costums, vestits o altres indicis presents en el text). Quan en un text no se'ns situen els esdeveniments en un temps històric concret parlem d'acronia.

Un dels aspectes temporals més significatius és la velocitat de la narració, que posa en relació el temps que duren els esdeveniments que succeeixen en la història (temps històric) i la materialització en el discurs (temps narratiu), en nombre de línies, paràgrafs o pàgines. Per a establir aquesta relació hi ha diversos mecanismes que poden deturar o alentir el temps (la descripció, la digressió, el flux de la consciència,etc) o bé accelerar-lo (síntesis, el.lipsis,etc):

- Descripció: recurs que té el discurs de suspendre la narració i descriure un lloc (topografia) o un personatge, atenent als seus aspectes físics (prosopografia) o psicològics o de caràcter (etopeia). La descripció serveix com a recurs per alentir o deturar el temps del relat en els textos narratius
- Digressió: recurs que consisteix a allunyar-se de l'assumpte principal en un discurs. En la narrativa ocasiona una alteració en el ritme del temps del relat.
- El.lipsi: tècnica de tractament del temps narratiu per la qual s'eliminen períodes de la història relatada i es controla la velocitat (per exemple, pot passar que en una novel.la s'acabi el primer capítol quan el protaginista té quatre anys i comenci el segon capítol quan en té deu). -Escena: fragments en els quals coincideix el temps de la història i el temps del discurs (per exemple, en els diàlegs).
- Flux de la consciència: (stream of consciousness) correspon a la forma moderna del monòleg interior, que es caracteritza per l'emergència de l'inconscient a nivell textual.
- Resum: explicació abreujada, es tracten en poques línies un seguit d'esdeveniments.

Quan trobem alguns d'aquests mecanismes que alteren la durada de la història en relació amb el temps de lectura, parlem d'anisocronia.