Title: T1: Els nivells d'organització de la matèria viva
Course: Biologia i geologia 3r ESO 1r T

Recursos web T1

- Si no disposes de llibre de text, en aquesta web pots trobar els conceptes que es desenvoluparan en aquest tema.
  - aula2005 Molècules,cèl·lules,teixits,òrgans, sistemes i aparells
(autor "Copyright © 2013 Antonio Jimeno" i il·lustrador "Copyright © 2013 Amadeo Blasco")

- També pots trobar informació molt completa a la presentació digital  "L'Organització del cos humà" realitzat per Jdorca3 Nov 2013
  - Els nivells d'organització del cos humà

- Atlas Histológico Interactivo, realizado por Juan Ángel Pedrosa et al. bajo licencia: Creative Commons Reconocimiento-No comercial-Sin obras derivadas 3.0 España License.
  - http://www.ujaen.es/investiga/atlas/
- Atlas de Histologia vegetal y animal de la Universitat de Vigo https://mmegias.webs.uvigo.es/inicio.html
- Per si vols conèixer més Informació sobre la història del microcopi òptic i el seu funconament aquest és un enllaç a la web de mundo microscopio on trobaràs informació molt interessant en castellà sobre els diferents tipus de microscopis que existeixen.
- La organización general del cuerpo humano Recurs molt útil per repassar els continguts del tema de manera interactiva en Flash.
- Descubrim la cèl·lula! Es pot utilitzar l'aplicació Quiver per reconèixer i identificar els diferents orgànuls de les cèl·lules animals i vegetals. Escanegen la plantilla amb l'aplicació i l'alumnat veurà en 3D, en realitat virtual, la cèl·lula de la plantilla que han pintat.

Índex

En aquest llibre T1 del Moodle trobaràs la informació recomanada que pots trobar a les xarxes i els apunts de classe.

 T1: L'organització del cos humà.

Continguts curriculars

1. Nivells d'organització.
2. Biolelements i Biomolècules
3. Unicèl lulars i Pluricèl lulars
4. Cèl.lules Procariotes i Eucariotes
5. Cèl lules animals i vegetals
6. Teixits principals, òrgans, sistemes, aparells i Organisme

Altres continguts curriculars:

1. El microscopi òptic, les seves parts i com s'utilitza al laboratori.
2. Observació preparacions microscòpiques.
3. Mètode científic: Observació. Experimentació. Recollida de dades. Conclusions.
4. Comentari d'una notícia científica.

Els nivells d'organització de la matèria viva

ELS NIVELLS D'ORGANITZACIÓ DE LA MATÈRIA VIVA

La Biologia, la ciència que estudia els éssers vius i els seus processos vitals, considera que en la matèria viva es poden distingir diversos nivell d'organització, i cada nivell és més complex que el nivell anterior. Els cinc primers nivells són els nivells abiòtics i la resta són els nivells biòtics (exclusius dels éssers vius).
Els nivells d'organització de la matèria viva són 12:

NIVELL 1: PARTÍCULES SUBATÒMIQUES

Les partícules subatòmiques són les partícules que formen els àtoms. Exemples: Protons,neutrons i electrons.

NIVELL 2: ÀTOMS

L'àtom és la part més petita d'un element químic. Els elements més abundants i, per tant, característics dels éssers vius són: carboni, oxigen, hidrogen, nitrogen, fòsfor i sofre.

NIVELL 3: MOLÈCULES

Les molècules es formen per la unió de dos o més àtoms (iguals o diferents). Exemples: diòxid de carboni, aigua, glucosa, ozó, etc.

NIVELL 4: MACROMOLÈCULES I COMPLEXOS SUPRAMOLECULARS

Es formen a partir de la unió de diverses molècules senzilles. Exemples: Proteïnes, àcids nucleics, lipoproteïnes.

NIVELL 5: ORGÀNULS CEL·LULARS

Són estructures que es troben a l'interior de les cèl·lules i que realitzen funcions específiques. Es formen a partir de la unió de diverses macromolècules i complexos supramoleculars. Exemples: Aparell de Golgi, mitocondris, cloroplasts, etc.

NIVELL 6: CÈL·LULES

La cèl·lula és l'estructura més senzilla dotada de vida. Pot realitzar les 3 funcions vitals. Està formada per diferents orgànuls
cel·lulars. Els organismes unicel·lulars estan formats per una sola cèl·lula, mentre que els organismes pluricel·lulars estan formats per més d'una cèl·lula.

NIVELL 7: TEIXITS

Són conjunts de cèl·lules similars que fan la mateixa funció. Aquest nivell només es troba en els organismes pluricel·lulars.  Exemples: teixit muscular, teixit adipós, teixit epitelial,etc.

NIVELL 8: ÒRGANS

Són agrupacions de diferents teixits que compleixen la mateixa funció. Aquest nivell només es troba en els organismes pluricel·lulars. Exemples: Cor, cervell, estómac, arrels,fulles, etc.

NIVELL 9: APARELLS I SISTEMES

Són agrupacions d'òrgans que col·laboren en una funció determinada.
La diferència entre uns i altres és que els sistemes són conjunts d'òrgans molt similars en forma i en funció repartits per tot l'organisme (exemples: sistema nerviós, sistemaesquelètic, sistema muscular) i els aparells són conjunts d'òrgans localitzats en una zona determinada, que poden ser molt diferents en quant a forma, però que col·laboren en una mateixa funció (exemples: aparell digestiu, aparell respiratori, aparell reproductor).
Aquest nivell només es troba en els organismes pluricel·lulars.

NIVELL 10: INDIVIDUS (o organismes)

Entitat biològica unicel·lular i pluricel·lular capaç de fer un cicle vital complet (néixer, créixer i reproduir-se). Exemple: alzina, lleó, bacteri, etc.

NIVELL 11: POBLACIÓ

Conjunt d'individus de la mateixa espècie que viuen al mateix lloc al mateix temps.

NIVELL 12: COMUNITAT (BIOCENOSI)

Conjunt de poblacions diferents que viuen al mateix lloc al mateix temps.

NIVELL 13: ECOSISTEMA

Representa la comunitat i el medi físico-químic en què viu i amb el que interacciona (biòtop).

NIVELL 14: BIOSFERA

Conjunt d'ecosistemes que hi ha a la Terra.

Bioelements i biomolècules

Els bioelements esl trobem a nivell molecular; es combinen entre si per donar lloc a les biomolècules que poden ser: inorgàniques o orgàniques.

- Biomolècules inorgàniques: són les que no estan constituïdes bàsicament per carboni. Exemple: aigua, diòxid de carboni, sals minerals.

L'aigua constitueix el 63% del pes del cos., el CO_2 i l'oxigen intervenen en la respiració i les sals minerals com el clorur de sodi es troben dissoltes a la sang i a l'interior de les cèl·lules.

Les sals minerals participen en funcions com la contracció muscular o la transmissió de l'impuls nerviós.

- Biomolècules orgàniques: són les que estan constituïdes bàsicament per àtoms de carboni i hidrogen. Exemple: glúcids, lípids, proteïnes i àcids nucleics.

Glúcids: són molècules formades per monosacàrids, com la glucosa. La unió de dos monosacàrids forma un disacàrid com la sacarosa o la maltosa. Quan són més de dos, parlem de polisacàrids, per exemple la cel·lulosa o el glicògen.

Lípids: són molècules d'estrcutura molt variada. Els més importants són el greixos, el fosfolípids i el colesterol. Els greixos, com els triglicèrids,  es poden descomposar en àcids grassos i en un alcohol, el glicerol. Són insolubles en aigua.

Proteïnes: són macromolècules constituïdes per molts aminoàcids. Algunes proteïnes importants en l'ésser humà són el col·lagen, l'hemoglobina o els anticossos.

Àcids nucleics: són biomolècules formades per nucleòtids. Exemples: ADN (àcid desoxiribonucleic) i ARN (àcid ribonucleic).

La cèl·lula

5.1 Éssers vius unicèl·lulars i pluricèl·lulars

Els éssers vius unicel·lulars són aquells formats per una sola cèl·lula, per exemple els bacteris o els protozoos com el parameci.

Els éssers vius pluricel·lulars estan formats per més d'una cèl·lula i poden tenir una organització superior en forma de tal·lus com en el cas dels fongs o poden fer teixits com en el cas de l'ésser humà.

Tots els organismes estem constituïts per cèl·lules i per això és tan important saber com són les cèl·lules i com funcionen. La cèl·lula és l'estructura viva més senzilla que es coneix, és a dir que és capaç de realitzar les tres funcions vitals, que són nodrir-se, relacionar-se i reproduir-se.

5.2 Cèl·lules Procariotes i Eucariotes

Repassem ara el tipus de cèl·lules.

Hi ha dos tipus de cèl·lules:

- Les cèl·lules procariotes: sense membrana que envolta el material genètic, més petita i més senzilla, com la que tenen els bacteris
- Les cèl·lules eucariotes: amb membrana que envolta el material genètic, més gran que la cèl·lula procariota i més complexa.

Tots els vegetals i els animals, així com els fongs i les algues, estan formats per cèl·lules eucariotes.

L'ésser humà està format per cèl·lules eucariotes.

Imatge A = Cèl·lula Eucariota

Imatge B =Cèl·lula Procariota

5.3 Cèl·lules animals i vegetals

A continuació s'expliquen lles funcions principals dels orgànuls de les cèl·lules animal i vegetal:

Membrana plasmàtica: És l’embolcall que rodeja i limita la cèl·lula. És composa per lípids i proteïnes, i en totes les cèl·lules té idèntica estructura i composició. Permet l’intercanvi d’aigua, gasos, sals, altres nutrients i substàncies de rebuig amb l’exterior.

Citoplasma: És el fluid que emplena l’interior cel·lular. S’hi troben dispersos els orgànuls cel·lulars:

- Ribosomes. Orgànuls molt petits compostos per ARN i proteïnes. Poden estar lliures en el citoplasma, formant cadenes o anar adherits a d’altres orgànuls (com el Reticle Endoplasmàtic). Intervenen en la síntesi de proteïnes.
- Reticle endoplasmàtic: Conjunt de membranes i cavitats disposades irregularment, que connecten el nucli amb l’exterior de la cèl·lula. Pot tenir ribosomes adherits a la seva superfície (Reticle Endoplasmàtic rugós) o no (Reticle Endoplasmàtic llis). Emmagatzema i transporta substàncies i intervé en la síntesi de lípids i proteïnes.
- Aparell de Golgi: Conjunt de cavitats membranoses aplanades associades en grups de 4 o 5, de les quals s’alliberen vesícules amb productes de secreció. Emmagatzema i exporta substàncies fora de la cèl·lula.
- Lisosomes: Vesícules citoplasmàtiques que contenen substàncies encarregades de la digestió cel·lular. es formen a partir del Complexe de Golgi.
- Vacúols: Vesícules que contenen aigua o substàncies de reserva, sals, nutrients, o substàncies residuals. Es poden originar a partir del Reticle Endoplasmàtic o per processos de fagocitoci. A la cèl·lula vegetal poden assolir grans dimensions.
- Mitocondris: Orgànuls proveïts de doble membrana, una d’externa llisa, i una altra d’interna, amb crestes transversals. Contenen un líquid o matriu. Al mitocondri es produeix la respiració cel·lular per l’obtenció d’energia.
- Cloroplasts: Orgànuls exclusius de les cèl·lules vegetals encarregats de realitzar la fotosíntesi. Tenen doble membrana, una d’externa llisa i una altra d’interna disposada en laminetes longitudinals, les tilacoides, carregades de clorofil·la.(pigment de color verd). En el seu interior hi ha un líquid anomenat estroma.
- Citoesquelet: Xarxa de fibres proteíniques que formen una estructura tridimensional que suporta la cèl·lula.
- Centríol: Orgànul exclusiu de la cèl·lula animal. És de forma tubular. Consta de dos cilindres disposats perpendicularment. Intervé en la divisió cel·lular per formar el fus acromàtic.
- Orgànuls vibratils: Tenen aspecte filamentós. La seva estructura és similar a la del centríol. La seva funció va relacionada amb la motilitat. Poden ser:
  - Flagels: llargs i poc nombrosos
  - Cilis: curts i molt abundants

Nucli I material nuclear

El nucli és un orgànul esfèric, situat generalment al centre de la cèl·lula animal, a la cèl·lula vegetal sovint està desplaçat pel vacúol Està separat del citoplasma per una doble membrana perforada per porus nuclears. Conté el material hereditari anomenat cromatina format bàsicament per ADN i proteïnes. A l’interior del nucli es pot observar un nombre variable de condensacions anomenades nuclèols.

Quan la cèl·lula va a dividir-se la cromatina es compacta i forma uns orgànuls allargats, els cromosomes, el seu nombre és constant per a cada espècie. El nombre de cromosomes d’una cèl·lula no té cap relació amb la complexitat de l’espècie ni amb el seu nivell evolutiu. Ex: sp. Humana té 46, el cavall 66 , la mosca del vinagre 8 i la patata 48 cromosomes

Tipus de cèl·lules al cos humà.

Hi ha una diversitat de cèl·lules al nostre cos.

El cos humà té milions de cèl·lules però no totes són iguals. Encara que les cèl·lules comparteixen moltes de les seves característiques i estructures, també poden ser molt diferents entre elles. Cada cèl·lula del teu cos té una forma i una estructura que tenen relació amb la tasca específica que fan. Per exemple:

- Els glòbuls vermells o eritròcits tenen forma de disc, captura oxigen i el dóna a altres cèl·lules del cos.
- Les cèl·lules nervioses o neurones, que poden enviar la sensació de tocar un objecte calent molt ràpidament cap al teu cervell, són llargues i això les ajuda a formar línies de comunicació amb altres cèl·lules nervioses, de manera similar als cables elèctrics.
- Les cèl·lules de la pell o epitelials són planes i estan unides entre elles de manera molt estreta, per protegir el teu cos.

És a dir, les cèl·lules tenen formes que les ajuden a fer el seu treball.

D'esquerra a dreta : Cèl·lules de l'epiteli de la mucosa bucal, vas sanguini amb eritròcits o glòbuls vermells i neurones,cèl·lules nervioses.(Font: flickr/pikist/wikimedia)

Teixits, òrgans, sistemes i aparells

Els teixits més importants al cos humà

Un teixit és un conjunt de cèl.lules del mateix tipus que tenen una estructura molt semblant i que fan les mateixes funcions.

En les persones hi ha diferents teixits.

- El teixit epitelial: està format per cèl·lules que estan molt juntes les unes amb les altres, solen ser polièdriques i es solen disposar en capes. Hi hade dos tipus:
  - Epiteli de revestiment. Recobreixen i protegeixen superfícies externes o cavitats internes del nostre organisme Ex
    - Endoteli 1 capa, es troba a l'interior dels vasos sanguinis i el cor
    - Epidermis moltes capes. Capa externa de la pell.
  - Epiteli glandular. Tenen la funció de secretar substàncies.
    - Glàndules exocrines. Aboquen la substància a l'exterior com la gl. sudorípara hofa amb la suor i la bilis que produeix el fetge que a la vesícula biliar.
    - Glàndula endocrina. Secreten hormones a la sang, sense utilitzar cap conducte. Ex gl. Tiroide secreta la tiroxina que regula el metabolisme cel·lular.
    - Glàndula mixta, secreten substàncies a l'exterior i també hormones a la sang. Per ex. el pàncrees aboca la hormona insulina a la sang i també enzims digestius a l'intestí.
- El teixit connectiu: connecta teixits entre sí. Està format per cèl·lules poc especialitzades situades en una substància intercel·lular anomenada matriu. Es diferencien 4 tipus:
  - el teixit conjuntiu el trobem als tendons i els lligaments, Format per diverses tipus de cèl·lules com els fibròcits
  - el teixit ossi el trobem als ossos, les cèl·ules que el formen es diuen osteòcits, fabriquen una matriu sòlida per les sals minerals de calci i de fòsfor.
  - el teixit cartilaginós forma cartílags com els de les articulacions. Les cèl·lules són els condròcits. la matriu és sòlida i flexible.
  - el teixit adipós, les seves cèl·lules són els adipòcits que emmagatzemen lípids com a substància de reserva energètica, protegeix alguns òrgans perquè els envolta i fa d'aillant tèrmic del cos.
- El teixit muscular: Està format per cèl.lules allargades,anomenades fibres musculars.. A l'interior tenen unes proteïnes l'actina i la miosina que produeixen la contracció i la relaxació muscular.  Tenim 3 tipus:
  - Teixit muscular llis. Les fibres tenen un nucli. es contrau involuntàriament. Ex en les parets dels vasos sanguinis i a la paret del tub digestiu.
  - Teixit muscular estriat. Les fibres tenen més d'un nucli. Les fibres esta ordenades i s'observen bandes clares i fosques, la contracció és voluntària, forma els músculs esquelètics, com el bíceps.
  - Teixit muscular cardíac. Les fibres estan unides en forma de xarxa, tenen un nucli i té aspecte d'estriat. Es contreu de manera involuntària i forma el múscul del cor.
- El teixit nerviós: les cèl·lules del teixit nerviós són les neurones i les cèl·lules no neuronals, detecten variacions del medi extern i del medi intern i transmeten ordres per l'organisme.
  - Les neurones tenen un cos cel·lular i unes ramificacions, les dendrites, també tenen una prolongació molt llarga, l'axó. Capten, condueixen i transmeten els impulsos nerviosos.
  - Les cèl·lules de la neuròglia. Alimenten i protegeixen les neurones. No transmeten impulsos nerviosos.

Els òrgans, els aparells i els sistemes del cos humà.

Els òrgans estan formats per un conjunt de teixits que funcionen de manera coordinada per a realitzar una funció concreta.

Al cos humà hi ha diferents òrgans: la pell, l’intestí prim, el fetge, els pulmons, les arteries, el cor, el cervell, els ronyons...

Exemples d'òrgans.

Els sistemes són conjunts d'òrgans molt similars en forma i en funció repartits per tot l'organisme (exemples: sistema nerviós, sistema esquelètic, sistema muscular) i els aparells són conjunts d'òrgans localitzats en una zona determinada, que poden ser molt diferents en quant a forma, però que col·laboren en una mateixa funció (exemples: aparell digestiu, aparell respiratori, aparell reproductor).

Els aparells implicats en la funció de nutrició són els que s'encarreguen d'obtenir nutrients. transportar-los per tot el cos i eliminar les substàncies nocives que es produeixen dins de l'organisme.

Aquests són:

- Aparell digestiu format pel tub digestiu i les glàndules annexes com les gl. salivals, fetge i el pàncrees. Funció: permet obtenir els nutrients dels aliments que ingerim.
- Aparell circulatori format pel cor, la sang i els vasos sanguinis. Distribueix els nutrients i l'oxigen a totes les cèl·lules i recull els productes d'excreció i el diòxid de carboni produit a les cèl·lules
- Aparell respiratori format per les vies respiratòries i els pulmons. S'hi produeix l'intercanvi de gasos amb la sang, proporciona oxigen i elimina diòxid de carboni.
- Aparell excretor format pels ronyons i les vies urinàries, també per les glàndules sudorípares. S'encarrega d'eliminar les substàncies de rebuig.

Els aparells i sistemes implicats en la funció de relació són els que s'encarreguen de rebre estímuls de l'exterior i facilitar que el nostre cos doni una resposta.

- Sistema nerviós Els òrgans són l'encèfal, la medul·la espinal i els nervis. Els òrgans dels sentits reben estímuls de l'exterior. Tota la informació es condueix per impulsos nerviosos i es genera una resposta.
- Sistema endocrí genera hormones especialitzades que controlen el funcionament del cos.
- Aparell locomotor format per músculs i ossos, permeten fer moviments voluntaris.
- Sistema muscular conjunt dels músculs del cos amb diferents funcions.
- Sistema esquelètic format per ossos que intervenen en la locomoció i per altres que protegeixen òrgans i estructures,

Els aparells implicats en la funció de reproducció tant femení com masculí formen les cèl·lules reproductores o gàmetes.

- Aparell reproductor femení, fabrica els òvuls, les hormones sexuals i permet que creixi l'embrió fins el part.
- Aparell reproductor masculí, fabrica els espermatozoides i les hormones sexuals masculines.

El microscopi òptic, les seves parts i com s'utilitza al laboratori.

El microscopi òptic, les seves parts i com s'utilitza al laboratori.

El microscopi óptic és un aparell que permet augmentar la visió d’un objecte molt petit (microscòpic) gràcies a un sistema de dues lents : oculars (per on mirem) i objectius (que situem a la vora de l’objecte). Sobre la base hi ha el focus de llum que permet il·luminar l’objecte i que normalment també té un sistema per regular la lluminositat (diafragma).

La mostra a observar es situa damunt d'un vidre rectangular (portaobjectes) i es cobreix amb un vidre quadrat molt fi (cobreobjectes), tot plegat ho posarem sobre la platina que té un sistema de desplaçament. Els objectius (normalment 3 o 4) estan situats damunt d’un sistema rotatori per canviar-los fàcilment (revòlver). Els oculars (pot ser un de sol) estan situats damunt del capçal que conté alguns elements òptics.

Per enfocar correctament la imatge disposem de dos cargols per pujar i baixar la platina: primer s’utilitza el macromètric (desplaçament gran) i després el micromètric (desplaçament fi).

Finalment, per donar solidesa al conjunt cal disposar d’una bona base o peu i un braç que aguanti els diferents elements del microscopi.

Un cop posada a la preparació microscòpica a la platina i subjectada amb les pinces, comencem a observar amb l’objectiu més petit, el de 4X (4 augments), després es pot canviar al de 10X i per últim el de 40X. Per utilitzar el de 100X es necessita afegir una gota d’oli d’immersió. Després es sol fer un dibuix detallat del que es veu representant el camp de visió i afegint el nom de la mostra i amb quins augments es veu. El nombre d’augments totals surten de multiplicar els augments de l’ocular (solen ser 10X o 15X) pels de l’objectiu utilitzat.

Observació de preparacions microscòpiques.

Observació de cèl·lules de la mucosa bucal

1.-Objectiu

L'objectiu d'aquesta pràctica és dur a terme una preparació microscòpica de les cèl·lules de la mucosa bucal i poder observar algunes de les característiques més diferenciadores de la cèl·lula animal en comparació a les cèl·lules vegetals.

2.-MATERIAL: escuradents, blau de metilè, pinces de fusta, portaobjectes, aigua, cobreobjectes, microscopi, bec Bunsen, agulla emmanegada.

3.-PROCEDIMENT:

1. Amb la part plana d’un escuradents frega la part interna. Diposita el material recollit damunt d’un portaobjectes.

2. Fixar : sempre s’ha de fer abans de tintar el material biològic. Amb la fixació aconseguim que el material mantingui la seva forma per tal de que el que observarem sigui el més semblant possible a la realitat. Existeixen diferents mètodes de fixació, per exemple afegint productes químics o a la flama. Fixació a la flama: Has d’agafar el portaobjectes amb unes pinces de fusta per no cremar-te. Has d’escalfar suaument la preparació amb la flama. De tant en tant, comprova que la temperatura del portaobjectes no sigui tant elevada com per a fer-te mal a la pell. Es tracta de moure el portaobjectes ràpidament per sobre la flama.

3. Tintar: quan la mostra estigui ben seca fica al damunt el colorant blau de metilè en excés. Deixa passar un 2-3 minuts.

4. Renta el colorant amb aigua. Has d’inclinar el portaobjectes i deixar caure l’aigua per l’extrem superior del portaobjectes, sense que l’aigua toqui directament el lloc on has col·locat la mostra.

5. Utilitza un tros de paper per eixugar la part inferior del portaobjectes.

6. Muntatge de la preparació: el farem amb una gota d’aigua i al damunt col·loca el cubreobjectes. Aquest s’ha de deixar caure molt lentament i amb l’ajuda d’una agulla emmanegada. Si no es fa així poden formar-se gotes d’aire que després es veuen com cercles blancs rodejats d’una línia negra.

7.Observa a diferents augments.

QÜESTIONS I OBSERVACIONS

1.Creus que has realitzat bé la preparació? Si no és així quines errades has comés?

2. Observació: Dibuixa el que veus a diferents augments i indica les diferents parts que pots distingir. Indicant els augments totals en cada dibuix.

3. De quin color són les cèl·lules vives? De quin color les observes? Per què?

4. Per què tenyim amb blau metilè?

5. Quines estructures cel·lulars has trobat?

6. Què significa que les cèl·lules observades procedeixen de la descamació de l’epiteli que recobreix la cavitat bucal?

7. A quin tipus de teixit pertanyen les cèl·lules que hem observat?

8. Conclusions de l'experiment.

S'han pogut observar totes les característiques principals que diferencien una cèl·lula animal d'una vegetal?
Compara les característiques observables de la mostra de la mucosa bucal (cèl·lules animal) i les de l'epiteli de ceba(cèl·lules vegetals) . Fixa't en la forma, el tamany, posició del nucli, etc

Observació de l'epiteli de la ceba
1.- Objectiu

L'objectiu d'aquesta pràctica és dur a terme una preparació microscòpica de les cèl·lules de l'epidermis de ceba i poder observar algunes de les característiques més diferenciadores de la cèl·lula vegetal en comparació a les cèl·lules animals.

2.- Materials
Utilitzarem:
-Microscopi
-Flascó rentador
-Paper de filtre
-Cobreobjectes
-Portaobjectes
-Bisturí
-Tros de ceba
-Comptagotes
-Capsula de Petri
-Colorant: blau metilè

3.- Procediment
Aquest és el procediment que utilitzarem:
1.- Agafam un tros de ceba, s'extreu amb l'ajuda de les pinces i el bisturí un tros de la fina pel·lícula que hi ha entre les fulles de la ceba.
2.- Posem una gota d'aigua al portaobjectes i col·loquem damunt el tros de mostra. Hem de procurar que no s'arrugui. Damunt li posem un cobreobjectes, primer recolzem un costat d'aquest li després lentament el deixem caure per evitar que entri aire. Si cau aigua la recollim amb el paper de filtre.
3.- Després posem la mostra al microscopi i l'observem amb l'objectiu més petit.
4.- A continuació podem observar amb els altres objectius del microscopi.
5.- Retirem el cobraobjectes. Agafem el colorant i li afegim unes gotes amb el comptagotes. Hem de esperar 5 minuts.
6.- Amb unes pinces o amb els dits subjectem el portaobjectes i retirem l'excés de colorant abocant aigua. S'asseca el voltant amb paper de filtre.
7.- Afegim unes gotes d'aigua, procurant que no es formin bombolles d'aire.
8.- Col·loquem el cobreobjectes a sobre la mostra i col·loquem la preparació a la platina.
9.- Resultats: Observació i dibuix detallat del que es veu dins del camp visual indicant nombre d'augments totals i assenyalant les parts de la cèl·lula que reconeguis.
Dibuix de la mostra tenyida i sense tenyir.
8.- Conclusió: Quina de les dues tècniques et permet veure millor la mostra? S'han pogut observar totes les característiques principals que diferencien una cèl·lula vegetal d'una animal?
Compara les característiques observables de la mostra de l'epiteli de ceba (cèl·lules vegetals) i les de la mucosa bucal (cèl·lules animal). Fixa't en la forma, el tamany, posició del nucli, etc

El mètode científic

La Ciència es basa en un mètode rigorós i sistemàtic anomenat mètode científic per explicar els fenòmens que s’observen a la natura, per donar solució als problemes i per satisfer les necessitats de la societat.

El mètode científic consta de les següents fases:

1. Plantejament del problema: s’ha de plantejar en forma de pregunta concretant-la al màxim.

2. Formulació d'una hipòtesi: una hipòtesi és una possible resposta al problema plantejat abans. Ha d’estar basada en l'observació i el que ja sabem amb certesa, i han de ser falsables, és a dir, s’ha de poder comprovar si són falses. Les hipòtesis haurien de formular-se començant amb “Potser”.

3. Experimentació: consisteix en dissenyar un experiment que ens permeti comprovar si la hipòtesi formulada és compleix o no. S’han de definir la variable independent (variable que modifiquem en l’experiment per comprovar si influeix en els resultats) i la variable dependent (variable que observem si s’ha modificat durant l’experiment i que depèn de la variable independent). També, s’ha de descriure la situació imaginada detallant clarament tots els passos a seguir (s’ha de modificar la variable independent i observar els canvis en la variable dependent). Per últim, s’han de fer rèpliques, és a dir, no hi ha prou amb fer l’experiment una sola vegada, sinó que s’ha de repetir diverses vegades per descartar possibles errors o factors desconeguts. Els resultats de l’experimentació s’enregistren (notes, taules de dades, gràfics, fotos, etc.).
Fases del mètode científic

4. Conclusions: s’analitzen i interpreten els resultats obtinguts a l’experimentació. Si no confirmen la hipòtesi, hem de tornar a la fase 2 i fer una nova hipòtesi repetint de nou les fases 2, 3 i 4. Si confirmen la hipòtesi, passem a la següent fase.

5. Comunicació: s’han de comunicar els resultats mitjançant informes, publicacions en revistes especialitzades, etc.

D’aquesta manera, la hipòtesi ja comprovada passa a ser una llei científica.

Com fer un comentari d'una notícia científica

Com fer un comentari d’una notícia científica

1.- Activitats abans de la lectura de la notícia.

- Lectura del títol, els subtítols i les frases remarcades.
- Observació de la fotografia, dibuix, esquema que es troba a sota del títol. Lectura dels peus de les imatges.
- Així es pot preveure de que tractarà la notícia.

2.- Activitats durant la lectura de la notícia.

- Subratlla les paraules que desconeixes i busca’n el significat en un diccionari físic o digital.
- Remarca les paraules científiques del text:
  - Conceptes com nutrient, melanòcits,etc.
  - Processos com  fotosíntesi, mitosi, digestió, etc.
- Observa les il.lustracions, els esquemes complementaris a l'explicació de l'article.

3.- Després de la lectura de l'article.

- Situa l’article:
  - Data i mitjà de publicació
  - Autor i professió
  - On es desenvolupa el seu contingut
  - Científics i institucions que intervenen en la notícia.
  - Si es tracta d’una informació sobre una complicació mèdica, d’un anàlisi o problema ambiental, d’una recerca de camp o de laboratori, etc
- Afegeix les paraules científiques al teu glossari personal o de classe.
- Extreu de la notícia periodística les idees principals i escriu-les.
- Elabora un resum escrit de la notícia. Sovint ajuda si intentes respondre a les preguntes: què? Qui? On? Quan? Per què?
- A vegades, enlloc de fer un resum és preferible fer un esquema gràfic.
- Respon a les qüestions plantejades, si n’hi ha acompanyant el text.