Title: La història de la música Medieval i del Renaixement
Course: Música 2n / 3r ESO 1r T

La societat medieval

L'època medieval comença al segle V i dura fins al segle XIV, després arribarà el Renaixement. Es tracta d'una època eminentment cristiana, on la religió era present en la societat d'una manera molt destacada., per això hi havia molts monestirs i esglésies.

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Monestir_de_Santa_Maria_de_Montserrat_(Monistrol_de_Montserrat)_-_7.jpg

Al mateix temps, la societat feudal tenia una estructura  amb un poder civil, encapçalat per nobles, mentre que el poder religiós estava format per abats i bisbes.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-vlgpg/ca

Els nobles eren propietaris de grans extensions de terreny. Vivien en palaus i castells i en aquests llocs hi tenien presència els músics que amenitzaven els àpats o que tocaven danses per el gaudi dels seus amos.

A l'època medieval la majoria dels oficis eren artesanals, no hi havia indústria, la gent dels pobles vivien sota la protecció dels amos dels castells i poca gent sabia escriure.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-swfbj/ca

En els monestirs el lema era "ora et labora" (resa i treballa), i els monjos sabien llegir i escriure, eren persones cultes.

Font:  https://www.pikist.com/free-photo-xjdln

La música medieval: monestirs i joglars

A l'època medieval hi havia dues tipologies de música:
1. Música religiosa: Es practicava en els monestirs allà hi vivien els monjos, que sabien llegir i escriure i cantaven molt. A les esglésies també hi ha havia molta activitat musical.
Els monestirs eren centres religiosos i artístics.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-vtnzw/ca

Fixeu-vos que les representacions musicals també quedaven per sempre en les escultures dels capitells dels claustres. Gràcies a aquestes imatges podem saber quins instruments s'utilitzaven.

Font: https://www.wikiwand.com/ca/Escultura_rom%C3%A0nica

La música religiosa  tenia influències de la música grega (modes gregorians)  i de la música jueva (pràctica litúrgica).  La textura predominant era la monodia i la llengua vehicular el llatí:

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Ave_maria_gregorian_chant.gif

 2. Música profana: Es practicava a les estances dels nobles, on hi vivien els amos dels castells, on la música sempre acopanyava les festes i actes cerimonials.
Els joglars eren els que cantaven els poemes i tocaven les danses.
Els trobadors eren els compositors.

 Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Cantigas_Santa_Maria.jpg

La textura musical habitual era la melodia acompanyada, amb gran importància del text, que era en la llengua habitual del poble. La veu anava acompanyada d'instruments de corda, vent o percussió.

Font: https://ca.wikipedia.org/wiki/Guiraut_Riquier

Els instruments musical medievals

La reconstrucció dels instruments medievals s'ha fet mitjançant la recerca i l'estudi de la iconografia que es conserva de les obres artquitectòniques  i gravats medievals.

En el següent vídeo s'explica com s'ha aconseguit construir-los i es poden veure recollits en una exposició.

La notació musical

La música s'havia transmès sempre de manera oral, inclús això també passa ara. Però a l'època medieval es va començar a escriure. A partir d'aquí començaria la notació musical.

En aquest capítol veurem els testimonis que s'han  conservat de la música escrita en aquest període, i parlarem de l'epitafi de Seikilos, els pergamins, i de Guido d'Arezzo, un teòric de la música que va inventar una manera de llegir les notes musicals.

En el següent vídeo podem veure el camí que va seguir la notació musical.

L'epitafi de Seikilos

La primera inscripció musical es va fer en una columna de pedra coneguda com "Epitafi de Seikilos"

Font: https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/8/8d/2._St%C3%A8le_portant_l%E2%80%99inscription_de_Seikilos.jpg

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Seikilos.svg

En el següent vídeo podeu escoltar com sona la transcripció de la música que s'hi va inscriure i el text que l'acompanya.

Els pergamins

Els pergamins eren el material de suport per a escriure les notes musicals i els llibres de música.

Però, què és un pergamí? ho hem buscat al diccionari:
1 1 m. [BB] [AF] [IQA] [AGR] Pell d’ovella, de cabra, de vedell o, eventualment, d’altre animal, preparada per a escriure-hi, ésser impresa o emprada en enquadernació.
(font: https://dlc.iec.cat/)

Font: https://es.wikipedia.org/wiki/Archivo:Missel_dominicain_MG_2113.jpg

Més tard arribaria el paper i la impremta, fet que va comportar que les partitures fossin més accessibles.

Guido d'Arezzo

Havies sentit a parlar de Guido d'Arezzo?

Va ser un monjo i teòric de la música, que al segle XI va desenvolupar el tetragrama per a construir un codi comú de l'escriptura musical.

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Guido_Aretino.jpg

Guido d'Arezzo va definir els noms pels quals coneixem actualment les notes: do (originalment ut), re, mi, fa, sol i la. Els noms estaven trets de les síl·labes inicials d’un himne a Sant Joan Baptista: Ut queant Laxis. El nom de la nota “si” es va afegir molt posteriorment.

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Ut_queant_laxis_Gregorian_notation_Benedictine_tradition.gif

El text és el següent:

Nota | Text original en llatí | Traducció
Ut – Do
Re
Mi
Fa
Sol
La
Si
Ut queant laxis
Resonare fibris
Mira gestorum
Famuli tuorum
Solve polluti
Labii reatum
Sancte Ioannes.
Per tal que puguin
exaltar a ple pulmó
les maravelles
els teus servents
perdona la falta
dels nostres llavis impurs
Sant Joan.

Gràcies al mètode que va idear Guido d'Arezzo es podia cantar les notes musicals i es va avançar molt en els criteris de l'escriptura de la notació musical. La mà de Guido va ser un mètode que ell va idear per aprendre les notes i la seva relació.

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Main_Harmonique_Venise_1554.jpg

Els llibres de música medieval

De tots els llibres de música medieval que s'han conservat ens interessa molt conèixer els següents:

Llibre Vermell de Montserrrat (s. XIV) conté cants i danses dels peregrins que anaven al monestir de Montserrat. És un llibre amb les cobertes de color vermell i per això rep aquest nom.  La següent imatge correspon a una peça musical manuscrita que hi ha en aquest llibre, titulada Stella Splendens

Font: https://ca.wikipedia.org/wiki/Fitxer:Llibre_Vermell_-_Stella_splendens.jpg

En el següent vídeo podeu escoltar com sona i seguir l'estructura de la peça.

Cantigas de Santa Maria (s. XIII). És un recull de més de 400 cançons en honor a la Mare de Déu. És un llibre de l'època del regnat d'Alfons X el Savi. Conté miniatures il·lustrades dels instruments que es feien servir en aquell moment.

Font:  https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Cantiga_120_baldosa.jpg

En el següent vídeo podeu escoltar com sona la Cantiga de Santa Maria número 312, amb el títol Non conven que seja feita

De la monodia a la polifonia

A l'època medieval hem vist com la música religiosa i la profana seguien les pautes de la textura monòfònica, però a partir del segle IX comença a sorgir la polifonia.

En el Llibre del elements musicals vam tractar la textura i vam veure les diferents tiplogies de polifonia. A partir del moment que dues melodies sonen al mateix temps podem tenir una visió vertical de la música.

Quan les dues veus es mouen de manera paral·lela s'anomena organum, quan ho fa per moviments contraris s'anomena discantus.

La societat renaixentista

El Renaixement va sorgir com una corrent artística a Itàlia amb una gran expansió del moviment cultural. En aquest temps es van produir una gran quantitat de viatges arreu del mon que varen permetre explorar nous territoris i això va ajudar a que hi hagués un intercanvi cultural.

Font: https://pxhere.com/es/photo/1561429

Al mateix temps, a partir del segle XV l'activitat social i econòmica es va anar traslladant del camp a les ciutats, on hi viu la burgesia. Es produeix un gran desenvolupament de les  monarquies europees. Les corts reials comencen a rivalitzar per aconseguir el millor espai cultural i artístic. Apareix la figura del músic, el pintor, l'escultor, l'arquitecte, i les obres d'art comencen a tenir nom i cognoms.

Per exemple: La pintura La Gioconda o Mona Lisa de Leonardo Da Vinci (1452-1519) és una de les obres mestres del Renaixement italià

Font: https://pxhere.com/es/photo/971721

En el camp de l'escultura, David de Miquel Angel Buonarroti (1475-1564) també té un lloc especial en la història de l'art.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-srixm/es

Els temples medievals eren edificis baixos, parets robustes i finestres petites, fosques, però a partir del Renaixement es construiran temples amb grans cúpules i tenen una bellesa equilibrada i majestuosa. Les ciutats agafen protagonisme, amb un estil que pretén fer "renéixer" els ideals de l'arquitectura de l'antiguitat clàssica.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-ivvuw/es

A l'epoca medieval la societat girava a l'entorn de Déu, era una societat TEOCÈNTRIA, i a partir d'ara el protagonisme el tindrà l'home, convertint-se en una societat ANTROPOCÈNTRICA.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-skytb/ca

La música del Renaixement: temples i cort

Durant el Renaixement trobem música religiosa, profana i instrumental, ja que es van anar ampliant les famílies d'instruments.

Música religiosa: la polifonia havia agafat molt protagonisme entre l'època medieval i el Renaixement, però la celebració del Concili de Trento obliga a la música religiosa a seguir unes pautes per tal que el text es pugui entendre durant la celebració de la litúrgia.

La missa del Papa Marcelo de Palestrina és una obra d'aquesta època que permet entendre el text en la polifonia.

Entre els gèneres més destacats de la música religiosa hi ha

- Motet: És una composició polifònica amb un text religiós, breu i escrit en llatí
- Missa: És una composició polifònica que aplega textos litúrgics de l'eucarístia.

Compositors:

- Giovanni Pierluigi Palestrina
- Orlando di Lasso
- Tomás Luís de Victòria

Música profana: es cantava a les corts reials i els palaus dels nobles, totes les festes s'acompanyaven sempre de música.

El madrigal de Juan del Encina parla d'amor i és un exemple de música vocal que es podia acompanyar d'instruments.

En la música profana hi poden distingir diferents gèneres segons la tipolgoia del text i l'estructura de la música:

- Madrigal: És una composició polifònica d'origen italià, la més coneguda de totes. La base és un poema de caràcter amorós.
- Chanson: És una composició polifònica a quatre veus que descriu escenes de batalles o de caça
- Villancet: És una composició polifònica que tracta temes populars.

Compositors:

- Juan del Encina
- Adrian Willaert
- Claudio Monteverdi

Música instrumental: els instruments havien acopanyat a la música vocal profana, però durant el Renaixement també es compon música només per a instruments.

Antonio de Cabezón va ser organista i compositor. Va treballar per la cort reial de Carles I i Felip II.

- Dansa: És una composició per a ser ballada, de textura homofònica que facilita l'execució de la dansa. Entre els diferents tipus de dansa hi ha la pavana, la gallarda, l'alemanda i la giga.
- Tocata: És una composició que serveix d'introducció, sol ser amb instruments de teclat.
- Tiento: És una composició de polifonia contrapuntística de caràcter improvisador.
- Ricercare: És una composició de polifonia contrapuntística.

Compositors:

- Antoni de Cabezón
- Luís de Narváez

La impremta

L'any 1450 apareix un nou invent de la mà de Johannes Gutenberg que ajuda a fer difusió de la música: la impremta.

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Prensa_de_Gutenberg._R%C3%A9plica..png

A partir d'ara es podrà disposar de partitures i comprar-les sense necesitat que siguin manuscrites.
L'autoria de les obres eren amb nom i cognoms. Els compositors eren artistes del mateix nivell que els arquitectes, els escultors i els pintors.
En el moment de l'esplendor de la polifonia la impremta va ajudar a fer difusió dels tractats de música.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-vikkq/ca

Els instruments renaixentistes

Durant el Renaixement les famílies dels instruments van anar creixent.

Es podien agrupar per la intensitat sonora que produïen:

- Música alta: instruments de vent i percussió que tocaven a l'aire lliure en festes i processons, amb un so potent.
- Música baixa: instruments de corda i vent doblecanya, amb so més fluix en interiors.

Segons les famílies:
- Tecla: vent (orgue) i corda (clavicèmbal)
- Corda: pinçada (viola de mà) i fregada (violí, viola de gamba)
- Vent fusta: llengüeta (xeremia), i bec (flauta)
- Vent metall: serpentó
- Percussió: timbals i panderos

Pots ampliar la informació mirant el següent vídeo