Title: La història de la música medieval i del Renaixement
Course: Música 2n-3r ESO 1r T > Section: Tema 2

La societat medieval

L'època medieval comença al segle V i dura fins al segle XIV, després arribarà el Renaixement. Es tracta d'una època on la religió era present en la societat d'una manera molt destacada, per això hi havia molts monestirs i esglésies.

Monestir de Montserrat. Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Monestir_de_Santa_Maria_de_Montserrat_(Monistrol_de_Montserrat)_-_7.jpg

Al mateix temps, la societat feudal tenia una estructura  amb un poder civil, encapçalat per nobles, mentre que el poder religiós estava format per abats i bisbes.

Castell medieval. Font: https://www.pikist.com/free-photo-vlgpg/ca

Els nobles eren propietaris de grans extensions de terreny. Vivien en palaus i castells i en aquests llocs hi tenien presència els músics que amenitzaven els àpats o que tocaven danses per al gaudi dels seus amos.

A l'època medieval la majoria dels oficis eren artesanals, no hi havia indústria, la gent dels pobles vivien sota la protecció dels amos dels castells i poca gent sabia escriure.

Artesà de la ceràmica. Font: https://www.pikist.com/free-photo-swfbj/ca

En els monestirs el lema era "ora et labora" (resa i treballa), i els monjos sabien llegir i escriure, eren persones cultes.

Frare escrivint a l'escriptori d'un monestir. Font: https://www.pikist.com/free-photo-xjdln

La música medieval: monestirs i joglars

A l'època medieval hi havia dues tipologies de música:
1. Música religiosa: es practicava en els monestirs on vivien els monjos, que sabien llegir i escriure i cantaven molt. A les esglésies també hi havia molta activitat musical.
Els monestirs eren centres religiosos i artístics.

Detall d'un claustre. Font: https://www.pikist.com/free-photo-vtnzw/ca

Fixeu-vos que les representacions musicals també quedaven per sempre en les escultures dels capitells dels claustres. Gràcies a aquestes imatges podem saber quins instruments s'utilitzaven.

Detall d'un capitall d'un claustre. Font: https://www.wikiwand.com/ca/Escultura_rom%C3%A0nica

La música religiosa tenia influències de la música grega (modes gregorians) i de la música jueva (pràctica litúrgica). La textura predominant era la monodia i la llengua vehicular el llatí:

Partitura Ave Maria. Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Ave_maria_gregorian_chant.gif

 2. Música profana: es practicava a les estances dels nobles, on vivien els amos dels castells i on la música sempre acompanyava les festes i actes cerimonials.

Els joglars eren els que cantaven els poemes i tocaven les danses.
Els trobadors eren els compositors.

Escena del llibre de Las Cantigas de Santa Maria. Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Cantigas_Santa_Maria.jpg

La textura musical habitual era la melodia acompanyada, amb gran importància del text, que era en la llengua habitual del poble. La veu anava acompanyada d'instruments de corda, vent o percussió.

Font: https://ca.wikipedia.org/wiki/Guiraut_Riquier

Els instruments musicals medievals

La reconstrucció dels instruments medievals s'ha fet mitjançant la recerca i l'estudi de la iconografia que es conserva de les obres arquitectòniques i gravats medievals.

En el següent vídeo s'explica com s'ha aconseguit reconstruir-los, i es poden veure en una exposició.

Font: https://www.musicaantigua.com/exposicion-instrumentos-musicales-con-historia/

La notació musical

La música s'havia transmès sempre de manera oral, inclús això també passa ara. Però a l'època medieval es va començar a escriure. A partir d'aquí començaria la notació musical.

En aquest capítol veurem alguns dels testimonis que s'han  conservat de la música escrita en aquest període, i parlarem de l'epitafi de Seikilos, els pergamins, i de Guido d'Arezzo, un teòric de la música que va inventar una manera de llegir les notes musicals.

En el següent vídeo podem veure el camí que va seguir la notació musical.

Font: https://www.youtube.com/watch?v=nmXzEFYZDhI&feature=youtu.be

L'epitafi de Seikilos

La inscripció musical més antiga que es conserva es va fer en una columna de pedra i es coneix com "Epitafi de Seikilos".

Columna de l'epitafi de Seikilos". Font: https://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/8/8d/2._St%C3%A8le_portant_l%E2%80%99inscription_de_Seikilos.jpg

Transcripció del text de l'epitafi de Seikilos. Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Seikilos.svg

En el següent vídeo podeu escoltar la música resultant de la transcripció i el text que l'acompanya.

Font: https://youtu.be/bh6n7t_iBy4

Els pergamins

Quan ens parlen de pergamins ens ve al cap la imatge d'un material més resistent al paper i que es presenta enrotllat i lligat.

Però, què és un pergamí? Ho hem buscat al diccionari:

1 1 m. [BB] [AF] [IQA] [AGR] Pell d’ovella, de cabra, de vedell o, eventualment, d’altre animal, preparada per a escriure-hi, ser impresa o emprada en enquadernació.
(font: https://dlc.iec.cat/)

Un pergamí amb anotacions musicals i text. Font: https://es.wikipedia.org/wiki/Archivo:Missel_dominicain_MG_2113.jpg

Més endavant, la impremta faria molt més fàcil i econòmic treballar amb el paper com a suport per a l'escriptura. Ho veiem en un altre apartat.

Guido d'Arezzo

Has sentit a parlar de Guido d'Arezzo? Va ser un monjo i teòric de la música, que al segle XI va desenvolupar el tetragrama per a construir un codi comú de l'escriptura musical.

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Guido_Aretino.jpg

Guido d'Arezzo va definir els noms pels quals coneixem actualment les notes:  do(originalment ut), re, mi, fa, sol i la. Els noms estaven trets de les síl·labes inicials d’un himne a Sant Joan Baptista: Ut queant Laxis. El nom de la nota si es va afegir molt posteriorment.

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Ut_queant_laxis_Gregorian_notation_Benedictine_tradition.gif

I com sonava aquesta música?

Font: https://youtu.be/3iR3bJKk1Xc

Gràcies al mètode que va idear Guido d'Arezzo es podia cantar les notes musicals i es va avançar molt en els criteris de l'escriptura de la notació musical.

La mà de Guido va ser un mètode que ell va idear per aprendre les notes i la seva relació.

Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Main_Harmonique_Venise_1554.jpg

Els llibres de música medieval

De tots els llibres de música medieval que s'han conservat ens interessa molt conèixer els següents:

Llibre Vermell de Montserrat (s. XIV) conté cants i danses dels peregrins que anaven al monestir de Montserrat. És un llibre amb les cobertes de color vermell i per això rep aquest nom. La següent imatge correspon a una peça musical manuscrita que hi ha en aquest llibre, titulada Stella Splendens

Font: https://ca.wikipedia.org/wiki/Fitxer:Llibre_Vermell_-_Stella_splendens.jpg

En el següent vídeo podeu escoltar com sona i seguir l'estructura de la peça:

https://youtu.be/YAzao1R1OrE

Font: https://youtu.be/YAzao1R1OrE

Cantigas de Santa Maria (s. XIII). És un recull de més de 400 cançons en honor a la Mare de Déu. És un llibre de l'època del regnat d'Alfons X el Savi. Conté miniatures il·lustrades dels instruments que es feien servir en aquell moment.

Font:  https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Cantiga_120_baldosa.jpg

En el següent vídeo podeu escoltar com sona la Cantiga de Santa Maria número 312, amb el títol Non conven que seja feita

https://youtu.be/7BoOXTptx-E

Font: https://youtu.be/7BoOXTptx-E

De la monodia a la polifonia

A l'època medieval hem vist com la música religiosa i la profana seguien les pautes de la textura monofònica, però a partir del segle IX comença a sorgir la polifonia.

En el Llibre dels elements musicals vam tractar la textura i vam veure les diferents tipologies de polifonia. A partir del moment que dues melodies sonen al mateix temps podem tenir una visió vertical de la música.

Quan les dues veus es mouen de manera paral·lela s'anomena organum, quan ho fa per moviments contraris s'anomena discantus.

La societat renaixentista

El Renaixement va sorgir com un corrent artístic a Itàlia amb una gran expansió del moviment cultural. En aquest temps es van realitzar una gran quantitat de viatges arreu del món que varen permetre explorar nous territoris i això va ajudar a l'intercanvi cultural.

Font: https://pxhere.com/es/photo/1561429

Al mateix temps, a partir del segle XV l'activitat social i econòmica es va anar traslladant del camp a les ciutats, on vivia la burgesia. És per això que, les monarquies europees s'assenten en aquests llocs i les corts reials comencen a rivalitzar per aconseguir el millor espai cultural i artístic. Apareix la figura del músic, el pintor, l'escultor i l'arquitecte, com artistes productors d'unes obres d'art que ja reconeixen la seva autoria.

La pintura La Gioconda o Mona Lisa de Leonardo Da Vinci (1452-1519) és una de les obres mestres del Renaixement italià

Font: https://pxhere.com/es/photo/971721

En el camp de l'escultura, David de Miquel Angel Buonarroti (1475-1564) també té un lloc destacat en la història de l'art.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-srixm/es

En quant a l'arquitectura, els temples medievals eren edificis foscos i baixos, amb parets gruixudes i finestres petites, però a partir del Renaixement es van contruir uns temples amb grans cúpules, de bellesa equilibrada i majestuosa. Les ciutats van agafar molt de protagonisme i tenien un estil que pretenia fer "renéixer" els ideals de l'arquitectura de l'antiguitat clàssica.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-ivvuw/es

A l'època medieval la societat girava al voltant de Déu, era una societat teocèntrica, i a partir del Renaixement el protagonisme el tindria l'home, convertint-se en una societat antropocèntrica.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-skytb/ca

La música del Renaixement: temples i cort

Durant el Renaixement trobem música religiosa, profana i instrumental, ja que es van anar ampliant les famílies d'instruments.

Música religiosa: la polifonia havia agafat molt protagonisme entre l'època medieval i el Renaixement, però la celebració del Concili de Trento obliga la música religiosa a seguir unes pautes per tal que el text es pugui entendre durant la celebració de la litúrgia.

La missa del Papa Marcelo de Palestrina és una obra d'aquesta època que permet entendre el text en la polifonia.

Font: https://youtu.be/NS44tTf3BSQ

Entre els gèneres més destacats de la música religiosa hi podem trobar:

- Motet: És una composició polifònica amb un text religiós, breu i escrit en llatí
- Missa: És una composició polifònica que aplega textos litúrgics de l'eucaristia.

Compositors:

- Giovanni Pierluigi Palestrina
- Orlando di Lasso
- Tomás Luís de Victòria

Música profana: es cantava a les corts reials i els palaus dels nobles, totes les festes s'acompanyaven sempre de música.

El madrigal de Juan del Encina parla d'amor i és un exemple de música vocal que es podia acompanyar d'instruments.

Font: https://youtu.be/hTGyRRvDwNU

En la música profana hi poden distingir diferents gèneres segons la tipologia del text i l'estructura de la música:

- Madrigal: és una composició polifònica d'origen italià, la més coneguda de totes. La base és un poema de caràcter amorós.
- Chanson: és una composició polifònica a quatre veus que descriu escenes de batalles o de caça
- Villancet: és una composició polifònica que tracta temes populars.

Compositors:

- Juan del Encina
- Adrian Willaert
- Claudio Monteverdi

Música instrumental: els instruments havien acompanyat a la música vocal profana, però durant el Renaixement també es va compondre música només per a instruments.

Antonio de Cabezón va ser organista i compositor. Va treballar per la cort reial de Carles I i Felip II.

Font: https://youtu.be/i6Fx_oE5R1A

- Dansa: És una composició per a ser ballada, de textura homofònica que facilita l'execució de la dansa. Entre els diferents tipus de dansa hi ha la pavana, la gallarda, l'alemanda i la giga.
- Tocata: És una composició que serveix d'introducció, sol ser amb instruments de teclat.
- Tiento: És una composició de polifonia contrapuntística de caràcter improvisador.
- Ricercare: És una composició de polifonia contrapuntística.

Compositors:

- Antoni de Cabezón
- Luís de Narváez

Els instruments renaixentistes

Durant el Renaixement les famílies dels instruments van anar creixent.

Es podien agrupar segons la intensitat sonora que produïen:

- Música alta: instruments de vent i percussió que tocaven a l'aire lliure en festes i processons, amb un so potent.
- Música baixa: instruments de corda i vent doble canya, amb so més fluix en estances interiors.

I també es podien agrupar segons les famílies de la quals formaven part els instruments:
- Tecla: vent (orgue) i corda (clavicèmbal)
- Corda: pinçada (viola de mà) i fregada (violí, viola de gamba)
- Vent fusta: llengüeta (xeremia) i bec (flauta)
- Vent metall: serpentó
- Percussió: timbals i panderos

Pots ampliar la informació mirant el següent vídeo:

https://youtu.be/X3mBNyLdapM

Font: https://youtu.be/X3mBNyLdapM

La impremta

L'any 1450 apareix un nou invent de la mà de Johannes Gutenberg que ajudava a fer difusió de la música: la impremta.

Premsa de Gutenberg. Font: https://commons.wikimedia.org/wiki/File:Prensa_de_Gutenberg._R%C3%A9plica..png

A partir d'aquell moment es podria disposar de partitures per a vendre i comprar sense necessitat de que fossin manuscrites. Les obres tenien autoria, ja que els compositors eren artistes del mateix nivell que els arquitectes, els escultors i els pintors.

La impremta també va ajudar a fer difusió dels tractats de música.

Font: https://www.pikist.com/free-photo-vikkq/ca